Справа № 461/1082/24 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/1671/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника Західного міжрегіонального

управління Міністерства юстиції Батюк М.В.,

представника Головного управління Пенсійного фонду

України у Львівській області Полуліх Н.І.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірними дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зобов`язати відкрити виконавче провадження та розпочати примусове виконання судового рішення.

В обгрунтування скарги покликається на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року стягнуто з Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 112 981,92 грн. компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Стверджує, що на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист, який він пред`явив до виконання у відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Повідомленням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М.В. від 15 січня 2023 року № 886 виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що виконавчий документ про стягнення грошових коштів з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Зазначає, що вищезазначені дії і рішення державного виконавця щодо повернення виконавчого листа є незаконними, оскільки порушують його право на виконання судового рішення, яким стягнуто кошти на його користь.

Вважає, що оскільки рішенням суду кошти стягуються не з державного чи з місцевого бюджетів, а з державного органу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його власних коштів, то рішення суду має виконуватися органами державної виконавчої служби, а не органами Державної казначейської служби.

Вказує, що наголошував державному виконавцю про те, що Управління Пенсійного фонду України у Львівській області не має відкритих рахунків в органах Державної казначейської служби, з яких можливо здійснити безспірне списання коштів, відтак Державна казначейська служба України за своєю суттю є обслуговуючим банком, функції якого фактично зводяться до технічного виконання рішення суду безпосереднього перерахування коштів на рахунок стягувача, однак, державний виконавець не звернув на це уваги.

З наведених підстав просить:

-визнати неправомірними дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк Мар`яни Василівни щодо повернення йому виконавчого листа згідно з повідомленням від 15 січня 2023 року № 886 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

-зобов`язано уповноважених посадових осіб (державних виконавців) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження та розпочати примусове виконання судового рішення постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року в цивільній справі № 461/1859/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на його користь 112 981,92 грн. компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі виконавчого листа, виданого 03 жовтня 2023 року Галицьким районним судом м. Львова.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк Мар`яни Василівни, задоволено.

Визнано неправомірними дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк Мар`яни Василівни щодо повернення ОСОБА_1 виконавчого листа, згідно повідомлення від 15.01.2023 р. № 886 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язано уповноважених посадових осіб (державних виконавців) відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження та розпочати примусове виконання судового рішення - постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 р. в цивільній справі № 461/1850/23 про стягнення з Головного Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 112 981,92 грн. компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі виконавчого листа, виданого 03.10.2023 р. Галицьким районним судом м. Львова.

Ухвалу суду оскаржило Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що боржником за виконавчим документом є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за організаційно-правовою формою, є державним органом.

Зазначає, що рішення про стягнення коштів з державного органу виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Вказує, що Головним управлінням державної казначейської служби України у Львівській області 11 жовтня 2023 року зареєстровано заяву стягувача та виконавчий лист №461/1850/23 від 03 жовтня 2023 року про стягнення 112 981,92 грн. компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, тобто, прийнято документи до виконання та поставлено стягувача у чергу, оскільки процедура стягнення коштів передбачає черговість виплати коштів, однак стягувач подав заяву про повернення виконавчого листа без виконання, а в подальшому повторно пред`явив його до виконання у відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Вважає, що державні виконавці не мають законних підстав проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами у справах, в яких боржниками є державні органи.

Звертає увагу на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що відсутність у боржника відкритих рахунків в органі казначейства звільняє останнього від обов`язку виконання такого рішення, оскільки Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, таких винятків не передбачено. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М.В., представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Полуліх Н.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Головне Управління Державної казначейської служби України у Львівській області не має ні технічної можливості, ні правової підстави для виконання рішення суду про стягнення коштів, таке стягнення можливе лише внаслідок примусового виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на кошти Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, які знаходяться на його рахунках в банківських установах. Однак таке примусове виконання рішення суду може здійснити лише орган державної виконавчої служби, оскільки Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області не є органом примусового виконання, відтак державний виконавець не мала права повертати виконавчий лист без прийняття до виконання, а зобов`язана була відкрити виконавче провадження і розпочати примусове виконання рішення суду відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лишена підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 25 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення компенсації втрати частини доходів (пенсійних виплат) у зв`язку з порушенням строків їх виплати задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.07.2012 року по 14.01.2020 року у розмірі 112 981 грн. 92 коп.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 квітня 2023 року змінено та викладено другий абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 112 981 грн. 92 коп. компенсації в зв`язку з порушенням строків виплати пенсії».

В решті рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 квітня 2023 року залишено без змін.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року Галицьким районним судом м. Львова 03 жовтня 2023 року було видано виконавчий лист № 461/1850/23.

10 січня 2024 ОСОБА_1 з вказаним виконавчим листом звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання.

15 січня 2024 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М.В. розглянуто заяву ОСОБА_1 щодо примусового виконання та винесено повідомлення № 886 від 15 січня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Копію повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання направлено ОСОБА_1 18 січня 2024 року.

05 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М.В., в якій посилався на те, що 29 січня 2024 року він отримав повідомлення № 886 від 15 січня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не мала права повертати виконавчий лист без прийняття до виконання, а зобов`язана була відкрити виконавче провадження і розпочати примусове виконання рішення суду, відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржуються дії державного виконавця щодо повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання згідно з повідомленням від 15 січня 2024 року.

Матеріалами справи безспірно підтверджується, що повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання було прийняте головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М.В. було прийняте 15 січня 2024 року, направлене ОСОБА_1 18 січня 2024 року. (а.с.4).

Зі скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду лише 05 лютого 2024 року, пропустивши передбачені законодавством строки для оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця.

В скарзі ОСОБА_1 зазначає, що повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М.В. від 15 січня 2024 року про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання, він отримав 29 січня 2024 року.

Однак, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, на підтвердження цієї обставини не надав суду належних та допустимих доказів, не підтвердив отримання ним повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання саме 29 січня 2024 року.

Зі змісту скарги та з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з клопотанням про поновлення строку, не зазначив поважності причин пропуску строку на подання скарги, судом першої інстанції питання про поновлення строку не вирішувалося.

За змістом статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заяво учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи скаргу ОСОБА_1 по суті, вважаючи наявними підстави для визнання незаконними дій державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15 січня 2024 року, суд першої інстанції не звернув увагу та не перевірив, чи скарга подана скаржником ОСОБА_1 в межах строку, визначеного статтями 449 ЦПК України та частини 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», та за наявності пропуску зазначеного строку не з`ясував питання, чи звертався скаржник до суду із заявою про поновлення цього строку із зазначенням поважності причин його пропуску, чи зазначив про це в скарзі, чи просив в скарзі поновити цей строк.

Зміст оскаржуваної ухвали свідчить про те, що судом першої інстанції питання про поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, не вирішувалося.

Разом з тим, процесуальними нормами передбачено, що строк на оскарження дій виконавця розпочинається не лише з дня, коли особа дізналася про порушення її права або свободи, але й відтоді, коли вона повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

При цьому скаржник, подаючи скаргу 05 лютого 2024 року, не просив поновити йому строк та не навів поважних причин пропуску строку на звернення зі скаргою, а лише долучив копію рекомендованого повідомлення Укрпошта про те, що 18 січня 2024 рокуВідділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на його адресу було надіслано лист, однак доказів дати отримання ним листа саме 29 січня 2024 року, скаржник суду не надав.

Розглянувши скаргу ОСОБА_1 по суті, суд першої інстанції не перевірив дотримання останнім строків на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця та наявності поважних причин для їх поновлення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця не є строком позовної давності, а процесуальним строком.

Тому навіть у випадку підставності чи безпідставності скарги, вона мала бути розглянута по суті лише після вирішення питання щодо поновлення цього строку, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків передбачених цим Кодексом.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №461/1150/19 (провадження №61-11015св21).

А відтак, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, висновок суду по суті вимог скарги є передчасним.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів, приходить до висновку, що скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк Мар`яни Василівни, слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 126, 127, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384,449 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 квітня 2024 року - скасувати та ухвалити постанову, якою скаргу ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена (у зв`язку із перебуванням у відпустці одного з членів колегії суддів) 25 листопада 2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк