Справа № 130/3664/23
Провадження № 22-ц/801/1241/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Натальчук О. А.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 рокуСправа № 130/3664/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Панасюка О. С., Сопруна В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 01 квітня 2024 року у смт. Тростянці суддею цього суду ОСОБА_2 , дата складання його повного тексту 01 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» (далі ТОВ «ФК «Преміум Актив») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 21 липня 2023 року між ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» та ОСОБА_3 було укладено договір позики «Неймовірний» №-2915735, відповідно до якого остання отримала у кредит грошові кошти в сумі 30 000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, шляхом перерахування на банківську карту позичальника НОМЕР_1 зі строком повернення до 04 серпня 2023 включно.

01 листопада 2023 ТОВ «ФК «Преміум Актив» набуло право грошової вимоги за укладеним договором позики між відповідачем та ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» на підставі договору факторингу №2023-11-1П, укладеного між ТОВ «ФК «Преміум Актив» та ТОВ «Кредитпромінвест» на загальну суму заборгованості в розмірі 105 900 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 30 000 грн., заборгованості за процентами 900 грн., заборгованості за надані послуги 75 000 грн.

Пославшись на викладені обставини, позивач просив стягнути на свою користь із відповідача заборгованість в розмірі 105 900 грн.

01 квітня 2024 року рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ТОВ «ФК «Преміум Актив» подало апеляційну скаргу, у якій посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Зокрема скаржник посилається на те, що суд не витребував самостійно як доказ проміжний договір факторингу та не долучив до справи первісного кредитора, мавши на це всі повноваження; суд не надав оцінку наявним у матеріалами справи доказам, які підтверджують факти видачі позики та право вимоги позивача; суд не мав права відмовляти у позові, оскільки від відповідача не надходило заперечень проти позову; суд не дослідив у повному обсязі договір факторингу, що укладений між ТОВ «ФК «Преміум Актив» та ТОВ «Кредитпромінвест», який підтверджує набуття позивачем права вимоги за договором позики.

Від відповідача у встановлений апеляційним судом строк відзив не надійшов, натомість 16 червня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Галкін В.Л. через підсистему «Електронний суд» подав письмові пояснення.

Такі письмові пояснення ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 червня 2024 року були залишені без розгляду, оскільки подані письмові пояснення по своїй суті є відзивом на апеляційну скаргу, а подання їх у вигляді письмових пояснень здійснено задля уникнення наслідків пропуску строку для подання відзиву, строк подачі якого було встановлено до 07 червня 2024 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 21 липня 2023 року між ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» та ОСОБА_1 укладено договір позики «Неймовірний» №-2915735 в електронному вигляді шляхом реєстрації позичальника на Інтернет сайті www.e-groshi.com і виконання ним дій, які свідчать про укладення договору.

Порядок отримання та надання позики регламентується Законом України «Про електронну комерцію».

Пунктом 2.1 договору передбачено, що позикодавець надає позичальнику грошові кошти в позику в сумі 30 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом перерахування на банківську картку позичальника НОМЕР_1 , а позичальник зобов?язується повернути позику, сплатити проценти та комісії за користування позикою, визначені цим договором.

Строк кредитування (строк позики) за цим договором складав 15 календарних днів, позика мала бути повернута у термін до 04 серпня 2023 року включно. У разі невнесення (або недовнесення) суми грошових коштів для виконання грошового зобов`язання до зазначеної дати повернення позики, невнесена (недовнесена), сума грошового зобов`язання вважається простроченою заборгованістю, та до позичальника застосовується відповідальність за порушення умов цього договору, визначена розділом 5 Договору (п.2.2 договору).

Розмір процентів за користування коштами складав 0, 20% від суми позики, що за календарний рік становить 73% річних. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. Нарахування процентів здійснюється щоденно протягом строку кредитування. День надання та повернення позики враховується при нарахуванні процентів (п. 2.3.1 договору).

Також позичальник повинен сплачувати комісії, які пов`язані з укладанням та обслуговуванням цього договору. Розмір комісій зазначений у п. 2.4.1 2.4.6 договору.

01 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «Преміум Актив» (фактором) та ТОВ «Кредитпромінвест» (клієнтом) було укладено договір про надання фінансових послуг з факторингу №2023-11-1П, у відповідності до умов якого фактор стає новим кредитором в зобов`язаннях, що виникли із основних договорів, та отримує права вимоги за основними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за основними договорами, строк платежу за якими настав, відповідно до акту прийому-передачі прав вимоги (додатку №1 до договору), а також вимоги по основним договорам, які виникнуть у майбутньому (а. с. 20-22).

Згідно додатку №1 до договору факторингу №2023-11-1П від 01 листопада 2023 року на виконання умов цього договору клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги за грошовим зобов`язанням ОСОБА_1 у розмірі 105 900 грн. за договором №-2915735 (зворот а. с. 22).

У розрахунку заборгованості за договором №-2915735 наведено суму заборгованості в розмірі 105 900 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 30 000 грн., заборгованості за процентами 900 грн., заборгованості за надані послуги 75 000 грн. (зворот а. с. 7).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року за наслідком розгляду справи № 910/19199/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Суд першої інстанції зазначивши, що долучені до позовної заяви докази не підтверджують факту переходу права вимоги за кредитним договором №-2915735 від 21 липня 2023 року від ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» до ТОВ «Кредитпромінвест» та відповідно право ТОВ «Кредитпромінвест» на подальше відступлення права вимоги за вищевказаним договором, позивач не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування, тому він на власний розсуд розпорядився своїми правами, відтак несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому судом правильно зазначено, що немає необхідності надавати в судовому рішенні оцінку доведеності суми боргу ОСОБА_1 , оскільки це не впливає на підстави відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не витребував самостійно як доказ проміжний договір факторингу та не долучив до справи первісного кредитора, мавши на це всі повноваження, відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

За ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, тому посилання скаржника на можливість суду самостійно витребувати доказ є безпідставним.

Верховний Суд у постанові від 20 квітня 2023 року у справі № № 914/2547/21 зазначив, що позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право та/або охоронюваний законом інтерес порушене особою, до якої пред`явлений позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

У постанові від 09 лютого 2022 у справі № 910/6939/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З урахуванням зазначеного, суд не мав та не має повноважень на те аби самостійно залучити до участі у справи первісного кредитора, оскільки позивач, як особа, яка звертається до суду з позовом, реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, сам вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про його порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а також особу, якою було порушене таке право та/або охоронюваний інтерес, тобто самостійно визначає склад учасників справи.

Доводи скарги про те, що суд не надав оцінку наявним у матеріалами справи доказам, які підтверджують факт видачі позики та підтвердження прав вимоги позивача, не беруться колегією суддів до уваги, зважаючи на наступе.

Як вже зазначалось вище, підставою для відмови у позові стало не відсутність доказів, які підтверджують факт видачі позики. Сам договір позики у матеріалах справи наявний і суд не ставив його під сумнів. Натомість судом поставилось під сумнів дійсність права вимоги саме ТОВ «ФК «Преміум Актив» за указаним договором позики з огляду на відсутність проміжного договору факторингу.

Подаючи позов без проміжного договору факторингу як доказу, позивач відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) розпорядився своїми правами на власний розсуд, а тому він у силу ст. 12 ЦПК України несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Варто також зауважити, що таке посилання скаржника не відповідає його процесуальній поведінці, адже у апеляційній скарзі скаржником було заявлено клопотання про долучення доказу, а саме копії договору про надання фінансових послуг факторингу №2023-09-6К від 19 вересня 2023 року, що укладений між ТОВ «Кредитпромінвест» та ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» (проміжного договору факторингу), натомість у доводах скарги позивач вказує на те, що доданими до позову доказами підтверджуються дійсність права вимоги ТОВ «ФК «Є Гроші Ком». Тобто, скаржник одночасно як вказує про доведеність позову вже наявними у справі доказами, так при цьому долучає новий доказ до апеляційної скарги, у долученні якого ухвалою суду апеляційної інстанції від 27 червня 2024 року було відмовлено, оскільки доказ, який позивач просить долучити до матеріалів справи, існував на час розгляду справи судом першої інстанції, такого доказу суд першої інстанції не досліджував, натомість заявник не обґрунтував поважності причин неподання такого доказу в суд першої інстанції, разом з тим, матеріали справи не містять доказів та не вказують на обставини, які б завадили йому це зробити.

Посилання скаржника на те, що суд не мав права відмовляти у позові, оскільки від відповідача не надходило заперечень проти позову, є безпідставним, адже відсутність підтвердженого належними, допустимим, достовірними доказами права вимагати від відповідача погашення указаного розміру заборгованості саме по собі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Твердження скаржника про те, що суд не дослідив у повному обсязі договір факторингу, що укладений між ТОВ «ФК «Преміум Актив» та ТОВ «Кредитпромінвест», який підтверджує набуття права вимоги за договором позики, не можна визнати обґрунтованим, оскільки такий договір лише підтверджує перехід права вимоги ТОВ «Кредитпромінвест» до ТОВ «ФК «Преміум Актив», натомість договору факторингу, що укладений між ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» та ТОВ «Кредитпромінвест», позивач у визначений законом строк до суду першої інстанції не подав.

Усі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у задоволенні позову з підстав його недоведеності, а тому апеляційним судом відхиляються, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» залишити без задоволення, а рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 01 квітня 2024 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. С. Панасюк

В. В. Сопрун