КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/890/22 Головуючий у І інстанції - Петришин Н.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/1955/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Гуля В.В.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група «Альфа-Гарант» - Голосної Аліни Володимирівни на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року представник позивачів ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ТДВ СГ «Альфа-Гарант», в якому просив стягнути з відповідача на користь позивачів страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у розмірі 12 519 грн на користь дружини загиблого, 12 519 грн - на користь сина загиблого, 150 228 грн - на користь сина загиблого, внаслідок втрати годувальника, 12 519 грн - на користь матері загиблого, 12 519 грн - на користь батька загиблого та 30 000 грн - витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначав, що 28 грудня 2019 року на проїзній частині автодороги Київ-Чернігів, в межах населеного пункту с. Скибин Броварського району Київської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який, рухаючись в лівій смузі для руху в бік міста Києва, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перебігав проїзну частину справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля у невстановленому для цього місці. Внаслідок ДТП пішохід від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

За фактом ДТП Головне управління Національної поліції в Київській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001029. Кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Вказував, що у результаті ДТП близькі родичі потерпілого, а саме: батько - ОСОБА_3 , матір - ОСОБА_4 , дружина - ОСОБА_1 , та син - ОСОБА_2 зазнали шкоди.

Посилався на те, що на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача ТДВ СГ «Альфа-Гарант».

Позивачі звернулись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування у повному обсязі.

На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ СГ «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника в особі батька ОСОБА_2 у розмірі 119 413,40 грн.

Стягнуто з ТДВ СГ «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті сина у розмірі 12 519 грн.

Стягнуто з ТДВ СГ «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті сина у розмірі 12 519 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, представник відповідача ТДВ СГ «Альфа-Гарант» - Голосна А.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Уважає рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим.

У мотивування скарги зазначає, що досудовим слідством установлено, що самі односторонні протиправні дії пішохода ОСОБА_7 у виді порушення Правил дорожнього руху стали причиною виникнення ДТП та загибелі останнього.

Вказує, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та здійснено розрахунок страхового відшкодування наступним чином: 12 мінімальних заробітних плат/4 (кількість заявників)/2 (шкода заподіяна взаємопов`язаними, сукупними діями двох учасників ДТП) - 50 076/4=12 519 грн/2=6 259,50 грн. Відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 25 038 грн.

Посилається на те, що законом не передбачено одночасного стягнення на користь особи, яка перебувала на утриманні померлого, як щомісячних платежів, так і одноразової виплати за один і той же період, оскільки це призводить до подвійного стягнення коштів з відповідальної особи за одне і теж правопорушення.

Уважає, що позивачем не надано доказів наявності обставин, які мають істотне значення аби сума відшкодування може бути виплачена одноразово.

Також зазначає, що вік утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент ДТП було 15 років 6 місяців 4 дні, до настання повноліття 18 років залишилося 30 місяців (2,5 роки). Середня заробітна плата померлого становила 5 366,18 грн, частина заробітної плати померлого, що приходилася на утримання дитини, складає 1/2 і становить 2 683,09 грн/2 (шкода заподіяна взаємопов`язаними, сукупними діями двох учасників ДТП) = 1 341,55 грн. Загальний розмір утримання склав 40 246,50 грн (1 341,55 грн * 30 місяців (2,5 роки)). На момент ухвалення рішення (останній платіж відбувався 02 серпня 2022 року) загальна сума по сплаті у зв`язку з втратою годувальника становили 42 929,60 грн.

На переконання сторони відповідача, навіть якщо враховувати розмір страхового відшкодування, який суд прийняв за належний, а саме 150 228 грн, що підлягає сплаті утриманцю померлого, тоді розмір відшкодування складав би 75 114 грн (150 228/2) і рішенням суду могло б бути стягнуто лише доплату у розмірі 32 184,40 грн.

09 січня 2024 року на електронну адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивачів, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, уважаючи рішення законним та обґрунтованим; стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 12 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема зазначає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду, завдану ними у розумінні статей 1166, 1187 ЦК України, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2023 року оскаржується відповідачем лише в частині задоволених позовних вимог до ТДВ СГ «Альфа-Гарант», а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у даному страховому випадку право на отримання страхового відшкодування мають: ОСОБА_3 - батько, ОСОБА_4 - мати, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_2 - син, а частка, яка припадає на кожну особу, становить 12 519 гривень.

Загальна сума страхового відшкодування становить 200 304 гривні, що перевищує 200 000 гривень страхової суми, у зв`язку з чим відшкодування, яке належить позивачам до виплати, становить: по 12 519 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 149 924 грн у рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника.

З наданих до суду квитанцій встановлено, що відповідачем здійснено виплату на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 та неповнолітньої дитини ОСОБА_2 у розмірі по 12 519 гривень та виплачено частково кошти, на ім`я ОСОБА_1 у розмірі 42 929,60 гривень, які підлягають врахуванню як відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_7 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . Батьком у свідоцтві записаний - ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_4 .

17 липня 2004 року Виконавчим комітетом Руднянської сільської ради Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_1 ».

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 . Батьком у свідоцтві записаний - ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Із довідки про причину смерті від 30 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_7 помер внаслідок поєднаної черепно-спинномозкової травми.

Постановою слідчого у справі Головного управління Національної поліції в Київській області від 27 травня 2020 року кримінальне провадження №0001029 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Із вищевказаної постанови встановлено, що 28 грудня 2019 року водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки Хюндай Аксент, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі Київ-Чернігів у с. Скибин Броварського району Київської області в напрямку м. Київ, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. За фактом зазначеного ДТП відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001029.

До кола осіб першої лінії споріднення по відношенню до загиблого ОСОБА_7 входять: ОСОБА_3 - батько, ОСОБА_4 - мати, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_2 - син.

Матеріалами справи встановлено, що 06 червня 2019 року між ТДВ «Альфа-Гарант» та ОСОБА_10 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5779812, забезпечений транспортний засіб «Hyundai Accent», реєстраційний № НОМЕР_1 .

25 травня 2020 року представником ОСОБА_11 подано до ТДВ СК «Альфа- Гарант» повідомлення про ДТП, яка відбулася 28 грудня 2019 року, та заява про виплату страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_1 .

У матеріалах справи містяться копії платіжних доручень, із яких встановлено, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» 20 липня 2020 року перерахувало на рахунок ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 12 519 грн, 20 липня 2020 року у розмірі 12 519 грн, 20 липня 2020 року у розмірі 12 519 грн, 20 липня 2020 року у розмірі 12 519 грн, 28 липня 2021 року у розмірі 451, 45 грн, 06 серпня 2021 року у розмірі 1 341,55 грн, 01 вересня 2021 року у розмірі 1 341,55 грн, 04 жовтня 2021 року у розмірі 1 341,55 грн, 01 листопада 2021 року у розмірі 1 341,55 грн, 01 грудня 2021 року у розмірі 1 341,55 грн, 04 січня 2022 року у розмірі 1 341,55 грн, 07 лютого 2022 року у розмірі 1 341, 55 грн, 29 березня 2022 року у розмірі 1 341,55 грн, 01 квітня 2022 року у розмірі 1 341,55 грн, 02 травня 2022 року у розмірі 1 341,55 грн, 01 червня 2022 року у розмірі 1 341,55 грн, 05 липня 2022 року у розмірі 1 341,55 грн, 01 серпня 2022 року у розмірі 1 341,55 грн, що разом становить 67 967,60 грн.

Згідно з вимогами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров`я або смерті фізичної особи.

Відповідно до вимог статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути компенсована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Поняття джерела підвищеної небезпеки визначено у статті 1187 ЦК України, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб.

Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, відповідно до якого джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.

Таким чином, автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 ЦК України.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон № 1961-IV.

Статтею 3 Закону №1961-ІV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до статті 5 Закону №1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).

Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г»" і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно з пунктом 32.1 статті 32 Закону № 1961-ІV відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі №554/858/19.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що потерпілий ОСОБА_7 мав умисел щодо спричинення собі шкоди, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком.

Також відповідачем не доведено наявності непереборної сили з огляду на те, що непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

За обставин, коли смерть потерпілого ОСОБА_7 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а саме транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТДВ «Альфа-Гарант», тому саме ТДВ «Альфа-Гарант» зобов`язано відшкодувати родичам потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану смертю потерпілого, незалежно від вини водія ОСОБА_6 .

Зважаючи на викладене, безпідставними є посилання відповідача на те, що досудовим слідством установлено, що самі односторонні протиправні дії пішохода ОСОБА_7 у виді порушення Правил дорожнього руху стали причиною виникнення ДТП та загибелі останнього.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г»" і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Матеріалами справи встановлено, що внаслідок ДТП (страхового випадку), яка сталася 18 грудня 2019 року, настала смерть потерпілого ОСОБА_7 .

На момент ДТП ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у ОСОБА_7 на утриманні та на момент звернення до страхової компанії не досягнув повноліття.

На час ДТП потерпілий ОСОБА_7 працював у ТОВ «Торговий дім «Будшляхмаш» та отримував середню заробітну плату у розмірі 5 366,18 грн на місяць.

Отже, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50 076 грн та виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування.

У даному випадку право на отримання страхового відшкодування мають: ОСОБА_3 - батько, ОСОБА_4 - мати, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_2 - син, а частка, яка припадає на кожну особу, становить 12 519 гривень.

Мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону №1961-IV, становить 150 228 гривень (36*4 173 грн).

Загальна сума страхового відшкодування становить 200 304 грн, що перевищує 200 000 гривень страхової суми.

Зважаючи на викладене, відшкодування, яке належить позивачам до виплати, становить: по 12 519 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 149 924 грн у рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою годувальника.

З наданих до суду квитанцій встановлено, що відповідачем здійснено виплату у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 та неповнолітньої дитини ОСОБА_2 у розмірі по 12 519 грн кожному та виплачено частково кошти на ім`я ОСОБА_1 у розмірі 42 929,60 грн.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши виплачену ТДВ «Альфа-Гарант» суму моральної шкоди на користь ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_2 , дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 суму шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, у розмірі 106 994,40 грн, на користь батька ОСОБА_3 і матері ОСОБА_4 - страхове відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті сина у розмірі по 12 519 гривень.

Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України).

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (Правовий висновок Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2022 року у справі №915/294/21).

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивачів ОСОБА_5 заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, у розмірі 12 000 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у матеріалах справи містяться копії наступних документів: Договори про надання професійної правничої (правової) допомоги від 12 травня 2020 року та 14 травня 2020 року; Замовлення на надання професійної правничої допомоги від 01 лютого 2022 року; ордера на надання правничої (правової) допомоги; Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання професійної правничої допомоги від 08 січня 2024 року.

За змістом пункту 4.1 Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 12 травня 2020 року вартість послуг адвокатського об`єднання та порядок їх сплати передбачено в додатку до цього договору.

Відповідно до Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних для надання професійної правничої допомоги від 08 січня 2024 року ОСОБА_1 отримала наступну правову допомогу:

- консультація клієнта щодо порядку, строків та можливих наслідків розгляду апеляційної скарги апеляційним судом - 1 година (вартість 2 000 грн);

- підготовчі дії, спрямовані на подання відзиву на апеляційну скаргу в суд (з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказує апелянт у своїй апеляційній скарзі, та якими доказами вони підтверджуються; з`ясування наявності неправильного визначення апелянтом правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду; аналіз правових позицій Верховного Суду по аналогічних спорах) - 2 год. (вартість 4 000 грн);

- підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу (складення розрахунку судових витрат, які були понесені та які планує понести клієнт під час розгляду справи в апеляційному суді; написання відзиву на апеляційну скаргу з обґрунтуванням незаконності та необґрунтованості апеляційної скарги; копіювання відзиву на апеляційну скаргу та всіх документів, що до нього додаються, відповідно до кількості учасників справи; надсилання відзиву на апеляційну скаргу з доданими до неї документами в суд та сторонам у справі - 3 год. (вартість 6 000 грн).

Від відповідача клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в порядку статті 137 ЦПК України до апеляційного суду не надходило.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, ціну позову, необґрунтованість затраченого адвокатом часу на окремі види правничої допомоги з огляду на часткову повторність вчинених адвокатом дій з «підготовчі дії, спрямовані на подання відзиву на апеляційну скаргу в суд» та «підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу», проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд уважає, що заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню частково на суму 8 000 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, а також ціни позову.

Таким чином, зважаючи на складність справи, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг, враховуючи, що позивачем не доведено співмірності заявлених ним витрат на оплату правничої допомоги адвоката, колегія суддів доходить висновку про стягнення з ТДВ «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді у розмірі 8 000 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група «Альфа-Гарант» - Голосної Аліни Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова група «Альфа-Гарант» (; 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник