КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №376/1926/23 Головуючий у суді І інстанції: Таранчук В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Овчаренка Дмитра Костянтиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 23 серпня 2024 року про закриття провадження щодо частини позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради, ФОП ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання незаконною та скасування реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом.

02.08.2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника третьої особи ОСОБА_3 - адвоката Супруна Ігоря Ігоровича про закриття провадження щодо частини позовних вимог ОСОБА_1 до Сквирської міської ради у цивільній справі №376/1926/23 за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради, ФОП ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання незаконною та скасування реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:057:0085 в державному земельному кадастрі, а саме:

- визнати незаконним та скасувати рішення Сквирської міської ради № 833-36-УІ від 26.03.2013 року Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам, в частині що стосується ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 площею 0.01га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;

- визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:057:0085, площею 0,0104 га., цільове призначення: для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, місце розташування: Київська область, Сквирська міська рада, шляхом скасування кадастрового номера зазначеної земельної ділянки.

Клопотання мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 порушив ч. 1 ст. 20, ч. 4 ст. 188 ЦПК України та об`єднав вимоги, що підсудні цивільному та адміністративному судочинству.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 23 серпня 2024 року закрито провадження щодо позовних вимог ОСОБА_1 до Сквирської міської ради, а саме:

визнати незаконним та скасувати рішення Сквирської міської ради № 833-36-УІ від 26.03.2013 року Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам, в частині що стосується ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 площею 0.01га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;

визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:057:0085, площею 0,0104 га, цільове призначення: для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, місце розташування: Київська область, Сквирська міська рада, шляхом скасування кадастрового номера зазначеної земельної ділянки.

Не погодившись з вказаною ухвалою, адвокат Овчаренко Д.К., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Сквирського районного суду Київської області.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що в даній справі виник з приватноправових відносин які вирізняються наявністю майнового інтересу ОСОБА_1 , що обумовлено порушенням його права на вільний доступ та прохід по землях загального користування, які встановленні при поділі земельної ділянки, що підтверджується рішенням Сквирської міської ради 10 сесії міської ради 24 скликання від 23 вересня 2003 року яким третій особі ОСОБА_3 виділено земельну ділянку площею 0,0050 га а не 0,0104 га яка визначена в кадастровому номером :01:057:0085, а тому заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не порушують правила юрисдикції загальних судів визначених статтями 19-22 Цивільно процесуального кодексу України.

Також зазначав, що судом першої інстанції не було враховано правової позиції Верховного Суду висловленої у постанові Велика Палата Верховного Суду від 29 травня 2019 року по справі №524/8406/17

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

19 листопада 2024 року до Київського апеляційного суду надійшли пояснення від ФОП ОСОБА_2 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження в частині позовних вимог до Сквирської міської ради та визнання незаконним та скасування державної реєстрації, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що провадження у справі щодо частини позовних вимог заявлених до Сквирської міської ради слід закрити, оскільки захист прав свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а здійснюється у порядку адміністративного судочинства.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, заявивши позовні вимоги до Сквирської міської ради, ФОП ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру у Київській області, просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Сквирської міської ради № 833-36-УІ від 26.03.2013 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам, в частині що стосується ОСОБА_3 по вул. Червона Площа, площею 0,01 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд; визнати незаконною та скасувати технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовлену ФОП ОСОБА_2 09.06.2020 року на земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_2 ; визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:057:0085, площею 0,0104 га, цільове призначення: для обслуговування жилого будинку, Сквирська міська рада, шляхом скасування кадастрового номера зазначеної земельної ділянки.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач посилався на те, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві часткової власності співвласникам які є учасниками судового провадження та є позивачем та третіми особами без самостійних вимог.

Кожна частка житлового будинку була виділена в натурі, але не припинена до 2013 року, як передбачалось ст. 364 Цивільного Кодексу України, земельна ділянка по АДРЕСА_2 , була поділена між співвласниками будинку, що підтверджується рішенням 10 сесії 24 скликання Сквирської міської ради від 23 вересня 2003 року, згідно якого було надано дозвіл всім співвласникам житлового будинку АДРЕСА_2 на виготовлення технічної документації із складання державного акту на право приватної власності на землю громадян. ОСОБА_5 (частка якого подарована позивачу - ОСОБА_1 ) видано державний акт на право власності на земельну ділянку та передано у власність земельну ділянку площею 0,0074 га, кадастровим номером :01:057:0010 для обслуговування його частини житлового будинку, третій особі ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на землю та передано у власність земельну ділянку площею 0,0036 га кадастровий номер :01:057:0006 для обслуговування її частини будинку, третій особі ОСОБА_3 надався дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,0050 га, яку вона, з відомих тільки їй обставин, чомусь не стала оформляти державний акт на площу 0,50 га.

Відповідний розподіл був пов`язаний з тим, що на земельній ділянці крім житлового будинку наявні господарські будівлі та споруди, житлові приміщення - квартири АДРЕСА_3 (яка належить - ОСОБА_1 ) та квартири АДРЕСА_4 ( яка належить - ОСОБА_3 ) в будинку АДРЕСА_2 , мають вихід тільки у двір земельної ділянки на АДРЕСА_2 , власники житлових приміщень квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 також мали вихід тільки на АДРЕСА_2 , тому земельна ділянка розділена між співвласниками з врахуванням виділення площі для загального користування для проходу, яка чомусь безпідставно включена до площі 0,0104 газ кадастровим номером :01:057:0085.

Позивач вважає, що оскаржуваним рішенням Сквирської міської ради Київської області від 26 березня 2013 року № 833-36-УІ, ОСОБА_3 надається дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд площею 0,01 га по АДРЕСА_1 .

Сквирська міська рада, якій належать права на земельну ділянку кадастровим номером :01:057:0085 площею 0,0104 га., відмовляється подавати заяву до Державного земельного кадастру на скасування реєстрації земельної ділянки та приведення меж земельної ділянки до рішення 2003 року, посилаючись на частину 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», про що зазначено в листі від 14 березня 2023 року № 03-1505.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим за приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п 7 ч 1 ст 4 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, якщо один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції або владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їхні права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається майнового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17 та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 314/1409/21.

Визначальними ознаками приватно правових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Порівнюючи дані норми можна дійти висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень).

Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

У разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки у користування або у власність подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

При цьому оспорювання рішення органу місцевого самоврядування як суб`єкта владних повноважень поглинається спором про речове приватне право, яке могло належати особі до звернення до органу місцевого самоврядування або виникнути в результаті реалізації рішення органу місцевого самоврядування, але захист такого права відбувається у порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, розгляду в адміністративних судах підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 442/7672/19.

Зважаючи на те, що рішенням Сквирської міської ради Київської області від 26 березня 2013 року № 833-36-УІ ОСОБА_3 (третій особі по справі) надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд площею 0,01 га по АДРЕСА_1 , , а зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує рішення Сквирської міської ради Київської області від 26 березня 2013 року № 833-36-УІ зважаючи на своє порушене право користування земельною ділянкою, яка виділена рішенням у 2003 році для загального користування, як проїзд, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у даній справі виник приватноправові відносини, які вирізняються наявністю майнового інтересу позивача ОСОБА_1 , що обумовлено порушенням його права на вільний доступ та прохід по землях загального користування, які встановленні при поділі земельної ділянки.

А отже, у вказаній справі наявний приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

З огляду на зазначене, вказані позовні вимоги до Сквирської міської ради та визнання незаконним та скасування державної реєстрації підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції на вказані вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що частина позовних вимог не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Овчаренка Дмитра Костянтиновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 23 серпня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «25» листопада 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

В.І. Олійник