Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/915/24

Провадження № 2/126/533/2024

"14" листопада 2024 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Шевчуком С.П.

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката

Ткач І.І., представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бершадської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Бершадської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним з тих підстав, що як стверджує, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 79,1 кв.м, житловою площею 54,0 кв.м, що позначений в плані під літерою - А, до якого відносяться господарські будівлі та споруди: а - веранда, а1 - вхідна площадка, Б - літня кухня, б - веранда, В - сарай, Г - сарай, Д - гараж, П - погріб, 1-3 - споруди, що розташований на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 23.03.2021 між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 було укладено в письмовій формі договір купівлі-продажу 1/2 частини вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За умовами вищевказаного договору він повністю сплатив ОСОБА_3 вартість 70000 (сімдесят тисяч) грн. придбаного за договором купівлі-продажу нерухомого майна. Після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 ухилився від його нотаріального посвідчення, що, в свою чергу унеможливлює оформлення права власності на зазначену нерухомість у встановленому законом порядку. Разом з тим, ОСОБА_3 видав довіреність на його сестру ОСОБА_4 для того, щоб без його участі можливо було переоформити 1/2 частину будинку на нього, що підтверджувало його волевиявлення у продажі частини будинку. Проте, як пізніше йому стало відомо ОСОБА_3 помер, а тому нотаріальне посвідчення укладеного між ним та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна виявляється неможливим, оскільки доручення втратило свою силу. У відповідь на адвокатський запит № 01 від 29.02.2024 щодо надання документу або надання інформації, що підтверджує смерть ОСОБА_3 . Криворізький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області повідомив, що не має можливості видати йому повторне свідоцтво про смерть або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують факт родинних стосунків між ним та ОСОБА_3 . Одночасно повідомили про наявність актового запису про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до довідки № 170 від 21.02.2024, виданої Війтівським старостинським округом, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , 1966 року народження, дітей у шлюбі не мали. Після смерті ОСОБА_3 ніхто спадщину не прийняв та на неї не претендує, оскільки він користується та розпоряджається вищезазначеною частиною будинку. На підставі викладеного, беручи до уваги, що сторонами були виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, відбулося передання майна та його оплата, майно було правомірно придбано ним, що нотаріальне посвідчення договору є неможливим у зв`язку зі смертю продавця нерухомого майна, а також враховуючи, що він має непорушне право на мирне володіння своїм майном, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Саме смертю продавця обумовлено як ухилення останнього від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, так і втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 79,1 кв.м, житловою площею 54,0 кв.м, що позначений в плані під літерою - А, з господарськими будівлями та спорудами: а - веранда, а1 - вхідна площадка, Б - літня кухня, б - веранда, В - сарай, Г - сарай, Д - гараж, П - погріб, 1-3 - споруди, що розташований на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 23.03.2021, укладений між ним та ОСОБА_3 .

Представник відповідача Бершадської міської ради міський голова Драган В.Г. надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вимоги позивача, викладені в позовній заяві не визнає, виходячи з наступного. За словами позивача, правочин закріплювався договором купівлі-продажу житлового будинку, однак, аналізуючи позовну заяву та розбираючи додатки (докази), які були додані до неї, такого додатку, як договір купівлі-продажу від 23.03.2021 не виявлено, натомість як доказом позивач надав розписку про отримання грошових коштів в сумі 70000 (сімдесят тисяч) грн. за 1/2 частину будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Отже, вищезазначена розписка не підтверджує укладення між сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку та перехід прав власності за нею. Щодо написання розписки. Відповідно до наявної письмової розписки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не викладено істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, вказано тільки те, що покупець (позивач) сплатив продавцю кошти в повному обсязі. З огляду на вищезазначене, сторонами було порушено законодавство України, а саме в частині укладення договору купівлі-продажу. Таким чином, якщо позивач мав на увазі, що розписка ніби-то є договором купівлі-продажу житлового будинку, то вона мала б бути здійснена відповідно до форми укладення договору купівлі-продажу та всіх його істотних умов. За таких обставин, між сторонами було не тільки нотаріально не посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку, а і не дотримано вимог чинного законодавства щодо укладення таких договорів, тобто виконання зобов`язань за даним спірним договором повністю або частково теж неможливо. Отже, вчинення даного правочину є неправомірним, тому укладений договір купівлі-продажу вважати недійсним. Щодо граничної суми розрахунків готівкою. Законодавство вимагає проводити усі угоди вартістю вище 50 тисяч гривень тільки шляхом перерахування коштів з одного поточного рахунку (оформленого на фізичну особу - покупця) на інший (оформлений на фізичну особу - продавця). З огляду на вищезазначене, відповідно до розписки про отримання грошових коштів в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень таке діяння є неправомірним, оскільки даний розрахунок мав би здійснюватись шляхом переказу коштів, або ж розбитий на кілька днів, тобто оплата частинами за певний період. Водночас, в наявній розписці не зазначено. яким чином здійснювалась оплата договору купівлі-продажу житлового будинку та не надано жодних доказів цієї оплати, тому вчинене діяння є неправомірним. Щодо видачі довіреності. Відповідно до ст. 248 ЦК України, у разі смерті особи ( ОСОБА_3 ), яка видала довіреність, повноваження ОСОБА_4 з питань оформлення спадкових прав на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами припиняється. Також оскільки довіреність від імені ОСОБА_3 зберігає чинність до 23.03.2024, тому представництво відповідно до наявної довіреності втратило чинність. Щодо визнання факту укладення. ОСОБА_3 не ухилявся нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку, оскільки навіть надав право іншій уповноваженій особі представляти інтереси за його відсутності. До того ж, не вказано причину, згідно з якою ОСОБА_3 ухилився нотаріально посвідчувати правочин. Враховуючи вищевикладене, просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Ткач І.І. в судовому засіданні позов підтримують, просять його задовольнити.

Представник відповідача Бершадської міської ради ради Скакун С.В. заперечує проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним.

Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі N° 910/10784/1 6 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101 св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61 -11625сво22)).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 79,1 кв.м, житловою площею 54,0 кв.м, що позначений в плані під літерою - А, до якого відносяться господарські будівлі та споруди: а - веранда, а1 - вхідна площадка, Б - літня кухня, б - веранда, В - сарай, Г - сарай, Д - гараж, П - погріб, 1-3 - споруди, що розташований на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

23.03.2021 між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 було укладено в письмовій формі договір купівлі-продажу 1/2 частини вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За умовами вищевказаного договору він повністю сплатив ОСОБА_3 вартість 70000 (сімдесят тисяч) грн. придбаного за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 ухилявся здійснити його нотаріальне посвідчення, що, в свою чергу унеможливлює оформлення позивачем права власності на зазначену нерухомість у встановленому законом порядку.

Разом з тим, ОСОБА_3 видав довіреність на сестру позивача ОСОБА_4 для того, щоб без його участі можливо було переоформити 1/2 частину будинку на нього, що підтверджувало його волевиявлення з продажі частини будинку.

Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано копію актового запису про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно актового запису про смерть № 1337 від 21.07.2021, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 67 років.

Відповідно до довідки № 170 від 21.02.2024, виданої Війтівським старостинським округом, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , 1966 року народження, дітей у шлюбі не мали. Після смерті ОСОБА_3 ніхто спадщину не прийняв та на неї не претендує, оскільки позивач користується та розпоряджається вищезазначеною частиною будинку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав суду, що кошти передавалися в будинку попереднього власника, сума була 70 000 грн., покійний ОСОБА_3 написав розписку за отримання коштів, це була остаточна сума за будинок.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав суду, що коли померла дружина ОСОБА_3 , він вирішив переїхати в інше місце проживання. ОСОБА_1 розрахувався за будинок повністю, він приходив до будинку.

З урахуванням наведеного, у суда немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 04 березня 2019 року у справі № 665/2266/16-ц, відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення не вимагається. Обов`язковими умовами для визнання такого договору дійсним є: встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину; втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

На підставі викладеного, беручи до уваги, що сторонами були виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, відбулося передання майна та його оплата, майно було правомірно придбано позивачем, приймаючи до уваги, що нотаріальне посвідчення договору є неможливим у зв`язку зі смертю продавця нерухомого майна, а також враховуючи, що позивач має непорушне право на мирне володіння своїм майном, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Саме смертю продавця обумовлено як ухилення останнього від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, так і втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

У постанові Верховного Суду від 07 серпня 2020 року в справі № 528/726/18 зазначено. що під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

З 01.01.2013 у повному обсязі набрав чинності Закон України № 1878-VI від 11.02.2010 "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів України". вказаним законом була реформована система державної реєстрації прав на нерухомість, внаслідок чого законодавець відмовився від державної реєстрації зобов`язальних договорів, які обумовлюють перехід речових прав на нерухомість, а відтак момент переходу таких прав за договором став пов`язуватись виключно з державною реєстрацією самих речових прав.

За таких умов, викладений у п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 9 висновок про відсутність підстав для застосування норм. ч.2 ст. 220 ЦК України щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, не поширюється на договори, пов`язані з переходом прав на нерухомість, укладені після 01.01.2013.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 при розгляді спарви про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувіати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч.2 ст. 220 ЦК України.

Статтею 638 ЦК України встановлено. що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

В силу ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набуваєтсья на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає позов законним та обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному об`ємі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVTN AND OTHERS v. UKRAINE. № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, ст.ст. 220, 321, 328, 638 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-83, 89, 90, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до Бершадської міської ради (, вул. Героїв України 23, м. Бершадь Гайсинського району Вінницької області) про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, загальною площею 79,1 кв.м, житловою площею 54,0 кв.м, що позначений в плані під літерою - А, з господарськими будівлями та спорудами: а - веранда, а1 - вхідна площадка, Б - літня кухня, б - веранда, В - сарай, Г - сарай, Д - гараж, П - погріб, 1-3 - споруди, що розташований на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 23.03.2021, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В. І. Гуцол