Провадження №: 2/755/4844/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 та Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві адміністрації про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та поділ майна,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 та Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві адміністрації про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та поділ майна посилаючись на те, що ОСОБА_1 , у період з вересня 2011 року по 09 травня 2023 року спільно проживала однією сім`єю з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини від збройної агресії Російської Федерації в результаті бойових дій. Відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 виникли на початку 2011 року. У цей час вони познайомилися та потоваришували,проводили разом багато часу, адже їхні діти від попередніх шлюбів - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були подружками. Поступово ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зблизилися настільки, що покохали один-одного та у вересні 2011 року вирішили спільно проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу (у фактичному шлюбі), разом зі своїми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Для цього вони орендували квартиру АДРЕСА_1 , в якій проживали з вересня 2011 року до початку 2014 року. Приблизно у той же час (у листопаді - грудні 2011 року) ОСОБА_1 та ОСОБА_7 вирішили скластися коштами та проінвестувати їх у будівництво житла з метою придбання у спільну сімейну власність квартири для проживання сім`ї. Після нетривалих оглядин різних об`єктів столичної нерухомості у листопаді 2011 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 підшукали та вирішили придбати двокімнатну квартиру у новобудові у Дніпровському районі міста Києва за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якої становила близько 90 000 доларів США. ОСОБА_1 мала власні накопичення для свого внеску у придбання житла, але наявних в неї коштів було недостатньо, тому вона звернулася до свого рідного брата - ОСОБА_11 , який на підставі розписки від 19.11.2011 позичив їй 30 000 доларів США під умовою повернення впродовж п`яти років. Запозичені кошти разом із власними накопиченнями у загальній сумі 45 000 доларів США ОСОБА_1 обміняла на гривні. Кошти у сумі 360 000,00 грн. вона передала ОСОБА_7 , який у подальшому перевів їх у безготівкову форму та разом зі своєю частиною перерахував на рахунок Комунального комерційного унітарного підприємства "Фінансова компанія "Житло-інвест". Усі документи, у тому числі й правовстановлюючі на квартиру, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 вирішили оформлювати на ім`я ОСОБА_7 , адже між ними існували відносини повної довіри один-одному. 01 грудня 2011 року ОСОБА_7 (довіритель) уклав договір про участь у фонді фінансування будівництва № КНТР-000471 з ККУП "Фінансова компанія "Житло-інвест" (управитель), згідно з яким довіритель зобов`язався передати управителю кошти в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування, а управитель зобов`язався прийняти від довірителя кошти в управління, перерахувати їх для фінансування будівництва та закріпити за довірителем об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_3 (будівельна адреса квартири АДРЕСА_4 ). На виконання умов зазначеного договору ОСОБА_7 у період з грудня 2011 по грудень 2012 платіжними дорученнями від 02.12.2011 № 37, від 07.12.2011 № 236, від 08.12.2011 № 177, від 24.12.2012 № 19, від 24.12.2012 № 18 у загальній сумі 756 106,39 грн переказав на рахунок КП "Фінансова компанія "Житло-інвест". У 2013 році після завершення будівництва та здачі будинку до експлуатації право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , було зареєстроване на ім`я ОСОБА_7 з вересня 2011 року до початку 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 разом з дітьми проживали в орендованій квартирі АДРЕСА_1 . У 2013 році, після здачі до експлуатації будинку, в якому вони придбали квартиру, до початку 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 спільно займалися ремонтом та облаштуванням нової квартири: придбавали будівельні матеріали та обладнання, наймали різних спеціалістів по виконанню ремонтних робіт, вирішували питання дизайну квартири, придбавали меблі, побутову техніку,предмети інтер`єру тощо. Навесні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 разом з дітьми переїхали жити до нової двокімнатної квартири АДРЕСА_4 . 28 лютого 2017 року в результаті відносин фактичного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народилася дитина - ОСОБА_6 . ОСОБА_7 за життя визнав батьківство. У новій квартирі АДРЕСА_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , їхні діти - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 спільно проживали як одна дружня велика родина. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 турбувалися один про одного, спільно займалися вихованням дітей, водили дітей до школи, садочку та до гуртків, опікувалися здоров`ям, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати, спільно харчувалися, здійснювали закупівлю продуктів харчування та побутових товарів, проводили дозвілля, відпочивали, у тому числі й за кордоном. У 2019 році ОСОБА_5 переїхала проживати до ОСОБА_13 (бабусі по лінії матері), але продовжувала підтримувати теплі родинні стосунки з ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 . Після закінчення школи, восени 2020 року, ОСОБА_5 виїхала до республіки Польща на навчання, яке оплатив батько ( ОСОБА_7 ), але невдовзі, наприкінці 2020 року повернулася до України, де проживала у ОСОБА_13 до 24 лютого 2022 року. У перший день вторгнення російських окупантів до України, 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 разом з дітьми ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виїхали до Закарпатської області, де проживали як тимчасово переміщені особи до 17.03.2022. У подальшому ОСОБА_1 разом з усіма дітьми ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 ) виїхала до ОСОБА_14 , а ОСОБА_7 повернувся до Києва, де вступив до лав Територіальної оборони, а 20 серпня 2022 року був мобілізований до Збройних Сил України. У травні 2022 року ОСОБА_1 разом з дітьми ( ОСОБА_9 та ОСОБА_12 ) повернулася до Києва, а ОСОБА_15 - переїхала до Німеччини до ОСОБА_13 (бабусі по лінії матері), де отримала статус особи, яка потребує тимчасового захисту, та проживає до теперішнього часу. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_16 загинув в результаті бойових дій.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.11.2023 року за заявою представника відповідача 2 здійснено перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні та призначено підготовче провадження.

27.11.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача 2, який долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 дійсно мали романтичні стосунки, але в період між 2015 роком та 2017 роком та мають спільну дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , протягом цього часу вони періодично зустрічались та спільно проводили час. В період до 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 були знайомими, не мали романтичних стосунків, а періодично зустрічались і спільно проводили час в якості супроводу своїх малолітніх на той час доньок від попередніх шлюбів - ОСОБА_17 та ОСОБА_5 , які були найкращими подружками. Після 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не мали романтичних стосунків, дуже рідко зустрічались, виключно, при спільних прогулянках з їх сином - ОСОБА_6 , бо на цей період син був єдиною підставою для спілкування. Проте вказані романтичні відносини протягом 2015 - 2017 років та зустрічі до 2015 року і після 2017 року, ніколи не мали ознак притаманних подружжю. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ніколи не проживали разом, не вели спільне господарство, не мали спільного бюджету та не мали спільних взаємних прав і обов`язків як подружжя, окрім батьківських прав і обов`язків по відношенню до їх сина ОСОБА_6 . Майно, що є предметом даного спору - квартира та автомобіль, є приватною власністю ОСОБА_7 , було придбано ним за особисті кошти і не під час романтичних стосунків з ОСОБА_1 . ОСОБА_1 не приймала фінансової, фізичної або будь-якої іншої участі в придбанні такого майна, його утриманні, покращенні чи ремонту за життя ОСОБА_7 . При розгляді даного спору є законним та справедливим застосування судом прямої норми закону - положень ст.74 СК України, якою визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання,належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ніколи спільно не проживали, оскільки ОСОБА_7 весь час, починаючи з 22 грудня 2011 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно фактично проживав в квартирі АДРЕСА_6 , що належить його матері - ОСОБА_4 . До 04 жовтня 2011 року ОСОБА_7 проживав зі своєю колишньою дружиною - ОСОБА_18 , в її квартирі АДРЕСА_7 . В той же час, ОСОБА_1 ніколи не проживала за вищевказаними адресами. ОСОБА_1 не мала та не має свого житла та почала проживати в Квартирі, що належить ОСОБА_7 , в період, після народження їх спільного сина - ОСОБА_6 в 2017 році, яку продовжує займати по сьогоднішній день разом із сином ОСОБА_6 .Про те, що ОСОБА_1 є зареєстрованою в Квартирі померлого ОСОБА_7 . ОСОБА_5 дізналась лише з дати отримання матеріалів позовної заяви. Реєстрація місця проживання ОСОБА_1 в Квартирі, що належить ОСОБА_7 не свідчить про їх спільне проживання, так само як і проживання ОСОБА_1 в орендованій квартирі АДРЕСА_1 , протягом 2011 - 2014 року, про що вона заявляє в позові, не свідчить про проживання їх разом в такій орендованій квартирі. Вказану орендовану квартиру ОСОБА_1 винаймала для власного проживання разом із своєю донькою від попереднього шлюбу - ОСОБА_8 , оскільки в цей час ОСОБА_1 займалась процесом розірвання попереднього шлюбу. А ОСОБА_7 таку квартиру не винаймав для себе та не мав для цього потреби, оскільки весь час до дати смерті проживав в квартирі матері. ОСОБА_7 придбав квартиру в той період коли ОСОБА_1 ще перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, тому спірна Квартира не є об`єктом спільної сумісної власності, в силу дії положень ч.2 ст.74 СК України. ОСОБА_7 здійснив фінансування будівництва Квартири (набуття майнових прав) в період з 01 грудня 2011 року до моменту завершення будівництва і оформлення права власності (набуття речових прав) на квартиру 01 квітня 2013 року. В той час, як ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком - ОСОБА_19 , який Дніпровський районний суд міста Києва, в складі головуючого судді - Бартащук Л.П. заочним рішенням у справі №755/4953/13-ц ухвалив розірвати 22 травня 2013 року. За таких обставин та в силу дії положень ч.2 ст.74 СК України, квартира не може бути визнана об`єктом спільної сумісної власності та є, виключно, об`єктом повної приватної власності ОСОБА_7 . Останній особисто за свої кошти придбав квартиру та автомобіль і здійснював ремонт в ній, а ОСОБА_1 в цьому не приймала трудової, фінансової або будь-якої іншої участі. Автомобіль був придбаний ОСОБА_7 також за особисті кошти, за рахунок власних доходів та з продажу попереднього власного автомобіля марки Renault модель Logan. Тому купівля ОСОБА_7 , є майже обміном свого старого автомобіля на новий. В той же час, ОСОБА_1 жодним чином не має відношення до купівлі ОСОБА_7 Автомобіля, вона не приймала участі у придбанні такого майна та документи, що були подані ОСОБА_1 разом із позовом не є підтвердженням її позовної вимоги щодо отримання нею 1/2 частини такого Автомобіля, оскільки таке майно не є об`єктом спільної сумісної власності, а належить виключно ОСОБА_7 . Додана ОСОБА_1 до матеріалів позовної заяви розписка від 19 листопада 2011 року про отримання нею в борг у свого брата - ОСОБА_11 , грошових коштів в сумі 30 000,00 доларів США не є доказом того, що такі кошти ОСОБА_1 передавала ОСОБА_7 для придбання Квартири. Крім цього, ОСОБА_5 , вбачає сумніви у реальності договору позики тих часів, тобто правдивості такої розписки та її складанні саме19 листопада 2011 року, оскільки: за змістом позову йдеться про те, що такі кошти були повернуті позичальником позикодавцю і в той же час в письмових показаннях позикодавця йдеться про те, що оригінал розписки знаходиться у нього, що суперечить факту повернення таких коштів, бо наявність у позикодавця оригіналу розписки свідчить про невиконане зобов`язання позичальника про повернення позичених коштів позикодавцю; 19 листопада 2011 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком - ОСОБА_19 і відсутня будь-яка згода ОСОБА_19 про отримання його дружиною коштів у борг. Все майно, що належало ОСОБА_7 за своє життя, він заповідав своїй донці - ОСОБА_5 . Романтичні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в період з 2015 року по 2017 рік та народження ІНФОРМАЦІЯ_6 спільної дитини - ОСОБА_6 не є підставою вважати, що між ними були усталені сімейні відносини, притаманні подружжю,оскільки вони ніколи не проживали разом, не вели спільне господарство, не мали спільного бюджету та не мали спільних взаємних прав і обов`язків як подружжя, окрім батьківських прав і обов`язків по відношенню до їх сина ОСОБА_6 . Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

12.01.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, яка долучена до матеріалів справи. З відповіді на відзив вбачається, що позивачка не заперечує та визнає той факт, що з 15 вересня 2000 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_19 , від якого має дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після укладення шлюбу до 2010 року подружжя ОСОБА_20 проживало у місті Києві у квартирі, яка належить ОСОБА_19 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 . Однак, на початку 2010 року відносини між ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_19 істотно погіршилися, а з середини 2010 року вони припинили проживати спільно. ОСОБА_8 звільнив квартиру та переїхав проживати в інше місце з іншою жінкою, а свою квартиру залишив для проживання дружині з дитиною. Цією іншою жінкою була ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , колишня дружина загиблого ОСОБА_7 та мати відповідачки у цій справі - ОСОБА_5 . Відповідачка у відзиві на позовну заяву стверджує, що до 04.10.2011 ОСОБА_7 проживав зі своєю колишньою дружиною - ОСОБА_18 в її квартирі АДРЕСА_7 і не міг проживати з ОСОБА_1 . Позивачка, у свою чергу, зазначає, що це твердження як й інші заяви ОСОБА_5 є неправдивими і спростовуються таким. Так, ОСОБА_7 з 26.09.1998 перебував у шлюбі з ОСОБА_18 , від якого має дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У березні 2011 року ОСОБА_18 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу. У позовній заяві від 16.03.2011 ОСОБА_18 , зокрема, стверджувала таке:«сім`я з відповідачем не склалася. В нас немає взаєморозуміння, з-за чого в сім`ї постійно виникали сварки, скандали, склалася конфліктна ситуація, що негативно впливає на ситуацію в сім`ї взагалі, на розвиток та виховання дитини. Ми обоюдно прийшли до висновку, що жити разом нам неможливо та вирішили розлучитися за взаємною згодою. Рік тому ми припинили подружні стосунки. В нас немає спільного бюджету та господарства. В даний час я фактично маю нову сім`ю та в подальшому маю намір вступити у новий шлюб». Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16.05.2011 у справі 2-2062/1-11 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 був розірваний. Отже, у березні 2011 року ОСОБА_18 сама стверджувала суду, що рік тому (тобто, у березні 2010 року) припинила подружні стосунки з ОСОБА_7 та фактично має нову сім`ю, має намір вступити у новий шлюб. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_18 народила дитину - ОСОБА_21 . ОСОБА_7 не є батьком цієї. Насправді ОСОБА_18 у цей час, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_7 , проживала спочатку з ОСОБА_19 (на той час чоловіком ОСОБА_1 ), а згодом - з ОСОБА_22 , який значиться батьком дитини ОСОБА_18 . Повертаючись до відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_19 , позивачка зазначає, що заочним рішенням Дніпро вського районного суду міста Києва від 22.05.2013 у справі № 755/4953/13-ц шлюб між нею та ОСОБА_19 був розірваний. Постановляючи зазначене рішення, суд, зокрема, встановив такі обставини:«у вересні 2011 року ОСОБА_1 забрала доньку та стала проживати окремо від позивача ( ОСОБА_19 ) Позивачу відомо лише про те, що відповідач ( ОСОБА_1 ) фактично проживає з іншим чоловіком, з яким створила сім`ю». «Сім`я фактично розпалася, сторони з 2011 року не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків…». Іншим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27.05.2013 у справі № 755/6055/13-ц за позовом ОСОБА_19 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд також встановив такі обставини: «До 2010 року він ( ОСОБА_19 ) з родиною проживали у спірній квартирі (кв. АДРЕСА_9 ). З 2010 року відповідачка ( ОСОБА_1 ) мала зв`язки з іншим чоловіком, що призвело до того, що у вересні 2011 року відповідачка забрала доньку та стала проживати окремо від нього , при цьому вона забрала з квартири всі свої особисті речі та майно, яке необхідне для її проживання… З того часу він нічого не знає про відповідачку, лише знає, що вона, перебуваючи з ним у шлюбі, фактично проживає з іншим чоловіком, з яким створила сім`ю.» Позивачка також наголошує, що незалежно від встановлення факту спільного проживання її та ОСОБА_7 однією сім`єю у фактичному шлюбі у період з вересня 2011 по 22 травня 2013 року, майно, набуте у цей період, має вважатися їх спільною сумісною власністю як з підстав, передбачених статтею 74 Сімейного кодексу України, так і з загальних підстав, передбачених частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України.

30.01.2024 року до суду надійшов відзив на позовну від ОСОБА_4 , який долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, вона категорично не погоджується з тією обставиною, що нібито з вересня 2011 року її покійний син ОСОБА_7 та позивач почали спільно проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Адже її син та позивач ніколи не проживали разом, а місцем постійного проживання її сина з 2011 року по дату смерті є квартира АДРЕСА_10 . Після розлучення з ОСОБА_18 її син проживав та мав зареєстроване місце проживання разом з нею у квартирі АДРЕСА_10 . ЇЇ син та ОСОБА_1 ніколи не мали відносин, яким притаманні ознаки подружжя. Склад його сім`ї після розлучення з Безрукавніковою и по день смерті станови дві особи: вона та син. Позивач та її покійний син мають спільну дитину, проте сім`єю вони ніколи не були і спільного не проживали. Відносини, які існували між 2105 та 2017 роками можна назвати романтичними, що притаманні коханцям. Квартира АДРЕСА_4 були придбана її покійним сином особисто, за його кошти отримані в результаті його виходу зі складу засновників бізнес-товариства з назвою «Профіт Плюс Дистрибуція» для його доньки. Ремонт в цій квартирі також повністю був здійснений ним особисто за рахунок цих коштів. Автомобіль був придбаний сином за власні кошти отримані з продажу попереднього його власного авто.

30.01.2024 року до суду від представника відповідача 2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, які долучені до матеріалів справи та з яких вбачається, що на поданий ОСОБА_5 відзив на позовну заяву ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, яким наведені ОСОБА_5 доводи, аргументи та позицію жодним чином не спростувала, а лише навпаки підкріпила позицію ОСОБА_5 , оскільки фактично підтвердила перебування ОСОБА_1 у офіційно зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_19 на момент придбання ОСОБА_7 квартири у власність. Розуміння ОСОБА_1 положень статті 74 СК України є викривленим, оскільки стаття 74 СК України не забороняє особам, які перебувають у шлюбі загалом набувати у власності будь-яке майно, однак якщо особа на момент набуття такого майна перебувала у шлюбі на це майно поширюється режим спільної сумісного майна подружжя. І у такому випадку, це майно є майном подружжя і належить їм у рівних частках. А окрім цього, у випадку як посилалася ОСОБА_1 , що вона нібито здійснила фінансування придбання Квартири ОСОБА_7 , шляхом взяття позики у свого брата, то згідно з приписами цивільного законодавства для отримання такої позики вона повинна була отримати письмову згоду свого чоловіка ОСОБА_19 , однак цього не здійснила. Таким чином, посилання позивачки на те, що тлумачення статті 74 СК України, дає зрозуміти, що особи можуть набути у спільну сумісну власність майно на інших законних підставах, адже в Україні діє принцип верховенства права (правовладдя) і жодний законодавчий акт не обмежує таке право особи, є неправильним, оскільки, в Україні дозволено лише моногамний шлюб, тобто перебування особи лише в одному шлюбі/фактичних шлюбних відносинах, що є усталеною практикою багатьох цивілізованих країн, та узгоджується з морально-релігійними засадами у суспільстві. Зважаючи на це, на речово-правові шлюбні відносини поширюється режим спільного майна подружжя, яке припиняється лише з моменту розірвання шлюбу. Тому, особа не може мати подвійну спільну сумісну власність, а лише одну з чоловіком/жінкою з якою перебуває у шлюбі. З моменту розірвання шлюбу таке спеціальний режим майна припиняється і особа може набувати майна у особисту приватну власність, спільну часткову та спільну сумісну. Зважаючи на підтвердження факту розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_19 лише у 2013 році, прошу суд, врахувати це під час вирішення справи та застосувати цю обставини крізь призму розуміння статті 74 СК України, яка передбачає, що жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2024 року задоволено клопотання представника позивач та витребувано докази.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2024 року закрито підготовче провадження.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просять суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з вересня 2011 року по 09.05.2023 рік. Здійснити поділ спільного майна ОСОБА_7 та ОСОБА_23 , за результатом якого визнати за ОСОБА_1 ) право (особистої) власності на: частину квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 79,2 м2, житловою площею 36,3 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 00, вартістю 1 788 452,92 грн. та частину транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель GOLF, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , вартістю 126 130,00 грн.

В судове засідання відповідач 1 не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутність.

В судовому засіданні відповідач 2 та її представник, позов не визнали та просять суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача 2, її представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , про що зроблений відповідний актовий запис № 9121, що підтверджується копією свідоцтва про смерть видане 16.05.2023 року Київським відділом державної реєстрації смерті ЦМУ МЮ (м.Київ).

За життя ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою В.В. 20.02.2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 2196, відповідно до якого все своє (рухоме та нерухоме) майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_24 (т.2 а.с.134).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира АДРЕСА_4 11.03.2013 року зареєстрована на праві власності за ОСОБА_7 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель GOLF, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , транспортний засіб 22.04.2021 року зареєстрований на праві власності за ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, спадкова справа відкрита приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С.М. Станом 01.11.2023 року надішли заяви про прийняття спадщини від: ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 (т.2 а.с.173)

Звертаючись до суду із позовом позивач наполягає на тому, що вона проживала з померлим однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2011 року по день смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 та вказана квартира, вказаний транспортний засіб є об`єктом спільної сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Звертаючись до суду із позовом позивач наполягає на тому, що з вересня 2011 року. вирішили спільно проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу (у фактичному шлюбі), разом зі своїми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Для цього вони орендували квартиру АДРЕСА_1 , в якій проживали з вересня 2011 року до початку 2014 року. Приблизно у той же час (у листопаді - грудні 2011 року) ОСОБА_1 та ОСОБА_7 вирішили скластися коштами та проінвестувати їх у будівництво житла з метою придбання у спільну сімейну власність квартири для проживання сім`ї. Після нетривалих оглядин різних об`єктів столичної нерухомості у листопаді 2011 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 підшукали та вирішили придбати двокімнатну квартиру у новобудові у Дніпровському районі міста Києва за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якої становила близько 90 000 доларів США. ОСОБА_1 мала власні накопичення для свого внеску у придбання житла, але наявних в неї коштів було недостатньо, тому вона звернулася до свого рідного брата - ОСОБА_11 , який на підставі розписки від 19.11.2011 позичив їй 30 000 доларів США під умовою повернення впродовж п`яти років. Запозичені кошти разом із власними накопиченнями у загальній сумі 45 000 доларів США ОСОБА_1 обміняла на гривні. Кошти у сумі 360 000,00 грн. вона передала ОСОБА_7 , який у подальшому перевів їх у безготівкову форму та разом зі своєю частиною перерахував на рахунок Комунального комерційного унітарного підприємства "Фінансова компанія "Житло-інвест". Усі документи, у тому числі й правовстановлюючі на квартиру, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 вирішили оформлювати на ім`я ОСОБА_7 , адже між ними існували відносини повної довіри один-одному.

Перевіряючи дані обставини судом встановлено, що 01.11.2011 року між ОСОБА_7 та Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» був укладений договір № КНТР-000471/кВ про участь у фонді фінансування будівництва (т.3 а.с.67-72). Згідно умов даного договору за ОСОБА_7 закріплено об`єкт інвестування, яким є квартира АДРЕСА_11. Вартість об`єкта інвестування складає 745 140,58 грн.

Вартість об`єкта інвестування була сплачена ОСОБА_7 трьома платежами згідно платіжних доручень № 37 від 02.11.2011 року, № 236 від 07.12.2011 року та № 177 від 08.12.2011 року (т.1 а.с.40-41).

Згідно платіжного доручення № 19 від 24.12.2012 року ОСОБА_7 сплатив 7 468,39 грн. згідно додаткової угоди від 19.12.2012 року про внесення змін до договору № КНТР-000471/кВ (т.1 а.с.41).

11.03.2013 року квартира АДРЕСА_4 зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_7 (т.1 а.с.45).

Судом достовірно встановлено, що станом на 11.03.2013 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_19 , який був розірваний заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22.05.2013 у справі № 755/4953/13-ц .

Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Отже, позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з померлим у період з вересня 2011 року по липень 2013 року (час набуття рішення про розірвання шлюбу позивача законної сили) є неможливим.

Що стосується встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу з липня 2013 року по 09.05.2023 року.

Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Частиною 4 ст.65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до п.24 Постанови до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст. 57 СК України.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16, від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 178/90/18-ц).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_4 від 11.04.2017 року у ОСОБА_7 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 , повідомила, що познайомилась з ОСОБА_7 на канун нового 2011 року. З початку 2011 року і по вересень 2011 року вони підтримували дружні стосунки і з вересня 2011 року почали проживати разом однією сім`єю в орендованій квартирі. В той же рік проінвестували разом спірну квартиру за спільні кошти, які складалися з їх збережень та отриманих нею в борг.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка є донькою позивача, в судовому засіданні пояснила, що в 2010 році вона ходила в один танцювальний колектив з дочкою ОСОБА_7 - ОСОБА_10 . На Новий рік 2010-2011 вона два тижні виступали і в цей період часу подружились. В той же час познайомились і її мати з ОСОБА_7 . Навесні 2011 року в сім`ях виникли сварки, що в подальшому призвело до розірвання шлюбів. З вересня 2011 року її мати, ОСОБА_7 та вона почали проживати разом однією сім`єю в орендованій квартирі. Разом з ними також проживала і дочка померлого - ОСОБА_5 . З осені 2011 року вона вважала свою зведену сестру однією сім`єю. Позивач та померлий багато працювали, всі витрати робили разом. Техніку, меблі купували разом. З вересня 2011 року по лютий 2022 року (початок війни) ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка.

Свідок ОСОБА_11 , який є рідним братом позивача, в судовому засіданні пояснив, що з 2011 року у позивача та ОСОБА_7 почалися відносини. В осені 2011 року позивач звернулась до нього з проханням позичити кошти в розмірі 30 000 доларів США на придбання квартири строком на п`ять років. Кошти передавав позивачці та ОСОБА_7 в листопаді 2011 року у себе вдома. У померлого не було особистих коштів. Кошти повернуті в повному обсязі. Оригінал розписки передав позивача, а собі зробив копію. Позивач та померлий проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, мали спільний бюджет, разом подорожували, піклувалися про дітей.

Свідок ОСОБА_25 , яка є сусідкою з 2014 року на одному поверсі в будинку по АДРЕСА_12 , повідомила, що вперше познайомилась з ОСОБА_7 наприкінці лютого 2013 року. Тоді він їй повідомив, що він з сім`єю знімає квартиру на Лівобережній і дуже поспішає з ремонтом. В той же час познайомилась і з позивачкою. З моменту знайомства вона спостерігала за сусідами і бачила, що вони живуть однією сім`єю з двома дівчатками. В подальшому випадково дізналася, що дівчатка від різних шлюбів, хоча вважала їх однією сім`єю. Іноді бувала у них в гостях та бачила, що вони живуть однією сім`єю. Вони спільно робили ремонт, купували побутову техніку, меблі, їжу. Бачивши їх відносини чітко стверджує, що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_7 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка.

Свідок ОСОБА_26 , який приблизно 10 років є сусідом по будинку по АДРЕСА_12 , суду повідомив, що вперше познайомився з померлим в 2014 році на стадії ремонту. Через деякий час познайомився з ОСОБА_27 . Він приходив до них в гості та бачив, що вони проживали однією сім`єю з двома дівчатками. Потім у них народився син. Вони дуже часто зустрічалися в ліфті. Померлого та ОСОБА_28 вважали сім`єю, яка виховує трьох дітей. Вони разом робили ремонт, купували їжу для родини. Про те, що вони не були в зареєстрованому шлюбі не знав, сприймав їх як родину. Весь час з 2014 року ОСОБА_29 постійно проживав разом із сім`єю в квартирі по АДРЕСА_12 .

Відповідач ОСОБА_5 , допитана в судовому засіданні в якості свідка, повідомила суду. Коли їй було 8-9 років її батьки розлучилися. Вона відвідувала секцію і там познайомилась з донькою позивача. В подальшому позивач з її батьком почала проживати в орендованій квартирі. В 2018 році вона перестала навідуватися до квартири батька. Відповідаючи на запитання свого представника повідомила, що між позивачем та її батьком були романтичні стосунки з 2014 року по 2018 рік. Відповідаючи на запитання представника позивача повідомила, що після розлучення батьків, її батько проживав в квартирі бабусі по АДРЕСА_13 , а вона залишилась проживати разом із матір`ю.

Свідок ОСОБА_18 , яка є матір`ю відповідача 2, в судовому засіданні повідомила, що з позивачем має неприязні стосунки. З померлим розірвала шлюб в травні 2011 року та залишилась в добрих стосунках. У померлого був спільний бізнес і коли він вийшов ї нього, то отримав кошти на які він мав намір придбати квартиру для їх спільної доньки.

Свідок ОСОБА_30 , який є хрещеним батьком відповідача 2, суду повідомив, що з померлим перебував в дружніх стосунках зі школи. В 2011 році померлий розірвав шлюб з першою жінкою. Підставою розірвання шлюбу стала поява у ОСОБА_31 іншого чоловіка. В 2012 році ОСОБА_29 познайомився з ОСОБА_27 , їх діти відвідували разом танці. Згодом відносини стали тісніше, проте не склалися. Були постійні сварки і сім`ї ОСОБА_29 з ОСОБА_27 так і не створили. Померлий проживав зі своєю матір`ю, а позивач зі своєю дочкою та своєю матір`ю в квартирі по АДРЕСА_12 . Коли померлий бачився зі позивачкою вони постійно сварилися, навіть після народження спільної дитини, що також не призвело до створення сім`ї. Квартиру, яку купив ОСОБА_29 , він купив за власні кошти отримані ним від виходу з бізнесу. У позивача та померлого були романтичні стосунки. Після того, як ОСОБА_29 мобілізувався, то свою зарплату військовослужбовця перераховував ОСОБА_27 .

Свідок ОСОБА_32 , яка є рідною сестрою померлого ОСОБА_7 , в судовому засіданні повідомила, що з позивачем має неприязні стосунки. З 2011 року, після розірвання шлюбу, ОСОБА_29 прийшов проживати до матері. Про існування ОСОБА_27 в житті її брата вона дізналася лише в 2014 році. До народження сина ОСОБА_29 - ОСОБА_12 , вона бачила позивачку декілька разів. Відносини у її брата з позивачкою не склалися. Як потрапила до квартири по АДРЕСА_12 позивач та залишилась там проживати вона не знає.

Оцінюючи покази свідків, суд приймає до уваги покази свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , оскільки покази даних свідків не викликають сумніву в їх правдивості, їх покази не суперечать іншим доказам у справі. Покази свідка ОСОБА_5 викликають сумнів, оскільки вона є прямим спадкоємцем померлого та має заінтересованість у даній справі. Що стосується показів свідків ОСОБА_18 ОСОБА_33 то суд не приймає їх до уваги, оскільки дані свідки перебувають у неприязних стосунках з позивачем, в зв`язку із чим їх покази викликають сумнів в їх правдивості, та суперечать іншим доказам у справі. Покази свідка ОСОБА_34 також викликають сумнів оскільки суперечать іншим матеріалам справи.

З заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22.05.2013 року у справі № 755/4953/13-ц. Постановляючи зазначене рішення, суд, зокрема, встановив , що у вересні 2011 року ОСОБА_1 забрала доньку та стала проживати окремо від позивача ( ОСОБА_19 ) Позивачу відомо лише про те, що відповідач ( ОСОБА_1 ) фактично проживає з іншим чоловіком, з яким створила сім`ю. Сім`я фактично розпалася, сторони з 2011 року не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків…

З заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27.05.2013 року у справі № 755/6055/13-ц за позовом ОСОБА_19 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вбачається, що до 2010 року він ( ОСОБА_19 ) з родиною проживали у спірній квартирі (кв. АДРЕСА_9 ). З 2010 року відповідачка ( ОСОБА_1 ) мала зв`язки з іншим чоловіком, що призвело до того, що у вересні 2011 року відповідачка забрала доньку та стала проживати окремо від нього, при цьому вона забрала з квартири всі свої особисті речі та майно, яке необхідне для її проживання… З того часу він нічого не знає про відповідачку, лише знає, що вона, перебуваючи з ним у шлюбі, фактично проживає з іншим чоловіком, з яким створила сім`ю.

З копії документів з особистої справи ОСОБА_7 вбачається, що померлий власноручно заповнюючи документи зазначив своєю дружиною ОСОБА_1 (т.1 а.с.63-66).

З довідки № 8 від 28.06.2023 року наданої ОСББ «Червонткацькій 43» вбачається, що у період з березня 2019 року і по теперішній час в квартирі АДРЕСА_4 ОСОБА_1 спільно проживала у характерному для шлюбу сімейному союзі та ділила спільний побут і вели спільне господарство з ОСОБА_7 ,, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також з ними проживають діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Підтвердити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 до березня 2019 року ОСББ не має можливості, оскільки управління багатоквартирний будинком розпочато з березня 2019 року і по теперішній час. (т.1 а.с.110).

До матеріалів справи позивачем приєднані фотознімки за період з січня 2011 року квітень 2022 року зі спільних відпочинків та святкових днів, на яких зображені ОСОБА_1 , її дочка він першого шлюбу - ОСОБА_8 , померлий ОСОБА_7 та його дочка від першого шлюбу - відповідач 2 ОСОБА_5 та їх спільний син (т.1 а.с.67-106).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 27.03.2013 року вона надала згоду на тимчасову поїздку свої доньки до Французької Республіки з ОСОБА_7 .

Згідно довідки № 22/11 від 22.11.2023 року виданої ЖЕД № 409 вбачається, що ОСОБА_7 в період з 22.12.2011 року по 09.05.2023 року був зареєстрований та фактично проживав в квартирі АДРЕСА_6 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 (т.2 а.с.121). Також відповідачем 2 приєднано як доказ, акт від 21.11.23 року про проживання ОСОБА_7 , свідчення сусідів та витяг з Реєстру територіальної громади м.Києва. Дані докази суд не приймає до уваги, оскільки факт реєстрації не підтверджує факту фактичного проживання за адресою, а дані щодо проживання ОСОБА_7 за адресою квартирі АДРЕСА_6 суперечать іншим доказам у справі.

До матеріалів справи позивачем додано пояснення ОСОБА_5 , які нотаріально посвідчені 26.05.2023 року, які після звернення ОСОБА_1 до суду, заявою від 14.11.2023 року відкликано ОСОБА_5 (т.2 а.с. 26, 144).

Обставини та ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_7 спільного господарства, наявність у них взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю підтверджені показами допитаних свідків, які показали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в період з липня 2013 року по 09.05.2023 року спільно проживали, здійснювали придбання побутової техніки, їздили разом на відпочинок. Про існування між сторонами шлюбних відносин свідчать і надані позивачем роздруківки фотознімків за спірний період зі спільних відпочинків та святкових днів.

Вищенаведені письмові докази у взаємозв`язку з показами свідків, фотознімками, а також з урахуванням наявності спільної дитини, проведення сумісного дозвілля та відпочинку, спільного проживання за однією адресою, безумовно підтверджують спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Оцінюючи в сукупності надані сторонами докази та покази свідків, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 , проте даний факт з урахування часу розірвання попереднього шлюбу позивачем, встановлюється судом в період з липня 2013 року по 09.05.2023 року.

З урахуванням викладеного, не підлягає поділу квартира АДРЕСА_4 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_7 11.03.2013 року.

Враховуючи принцип презумпції спільного сумісного майна подружжя, підлягає задоволенню позовна вимога про поділ транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель GOLF, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , транспортний засіб 22.04.2021 року, як спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , оскільки придбання ОСОБА_7 вказаного транспортного засобу мало місце під час проживання однією сім`єю з ОСОБА_1 .

Заперечуючи проти поділу транспортного засобу відповідачем та її представником на виконання вимог ст. 81 ЦПК не надано жодного доказу на підтвердження факту того, що вказаний транспортний засіб є особистою власністю ОСОБА_7 . Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що спірний транспортний засіб ОСОБА_7 придбав під час спільного проживання з позивачем за особисті кошти.

Враховуючи, що відповідно до положень СК України частки майна подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, в порядку поділу майна підлягає визнанню за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки VOLKSWAGEN модель GOLF, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Відповідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Відповідно до частини третьої ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 та Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві адміністрації про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та поділ майна.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 57, 60, 74 СК України, ст. 4, 12-13, 81, 141, 258-259, 265, 268, 284, 289, 352-355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 та Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві адміністрації про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою та поділ майна задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_7 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з липня 2013 року по 09.05.2023 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину транспортного засобу марки Volkswagen Golf, 2009 року випуску, номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_2 , д.н.з НОМЕР_3 в порядку поділу спільного майна.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 807,47 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22.11.2024 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місяця проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_14 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_15 ;

Відповідач ОСОБА_6 , РОНКПП НОМЕР_8 , адреса зареєстрованого місяця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.О.Яровенко