РІШЕННЯ

Іменем України

22.11.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі Козьмук Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років,-

ВСТАНОВИВ:

22.05.2024 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, з врахуванням саме інтересів дитини, а також просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), оскільки їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з нею, позивач здійснює догляд за дитиною, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною трьох річного віку.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що її шлюб з відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований 20.08.2022 року відділом державної реєстрації цивільного стану у місті Львові західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Від подружнього життя сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час позивач проживає та зареєстрована разом з дитиною в квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач здійснює догляд за дитиною до досягнення ним трьох річного віку і не працює, фактично знаходиться на утриманні свого чоловіка.

Відповідач ОСОБА_2 проходить службу в ЗСУ України. Він надає кошти позивачу на утримання дитини та на її утримання, але робить це нерегулярно, несистематично, позивач фактично змушена постійно дзвонити йому, просити, принижуватися, щоб він надіслав їй кошти на утримання сина та на її утримання.

З грудня 2023 року сторони проживають з відповідачем за окремими адресами, не підтримують подружніх стосунків.

Оскільки дитина інтенсивно росте, розвивається, йому необхідне повноцінне дієтичне харчування, придбання одягу, взуття, памперсів, предметів особистої гігієни, іграшок, книжок, для його всестороннього та гармонійного розвитку, а кошти на утримання дитини відповідач перераховує позивачу нерегулярно, не завжди з ним навіть є мобільний зв`язок.

У зв`язку з вищевикладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 11.06.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено проведення засідання.

30.08.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій посилалися на наступні обставини.

Так, після узаконення відносин відповідача з позивачем, ОСОБА_2 віддав всі свої картки позивачу.

Після кількох випадків щодо нестачі коштів на придбання речей особистого користування (службової форми тощо), відповідач забрав у позивача банківські картки, чим змусив її «просити та принижуватися».

Твердження позивача що «кошти на утримання дитини відповідач перераховує позивачу нерегулярно, не завжди з ним навіть є мобільний зв`язок» також не відповідають дійсності, оскільки позивач звикла отримувати кошти й від мами відповідача, яка постійно «в зоні доступності» та по мірі своїх можливостей переказує їй свої особисті кошти.

Як вбачається з долучених до відзиву доказів, ОСОБА_1 може додзвонитися до відповідача й чотири рази на день (й в період часу з 14:30 до 21:20 отримати кошти в розмірі 552, 76 грн.).

Також, на рахунок позивача, можуть надходити кошти й від друзів Відповідача, які винні йому гроші.

Положенням ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов?язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини. Проте, Позивач не звільняється від обов`язку довести факт проживання дитини з дружиною-матір?ю, адже право дружини на утримання, передбачене ст. 84 СК України, припиняється якщо дитина передана на виховання іншій особі.

Зважаючи на той факт, що спільне проживання з дружиною відповідач припинив фактично з грудня 2023 року (причина об`єктивна - вступивши до лав Збройних Сил України, він дислокувався на полігоні військової частини - АДРЕСА_2 ), проте жодним чином не припинив бачитись і спілкуватись з дитиною, як тільки з`являлася така нагода.

Звільнившись зі служби в органах Державної служби з надзвичайних ситуацій ОСОБА_2 завжди намагається вільний час приділити дитині, його фізичному, емоційному та інтелектуальному розвитку, тобто займається його вихованням, хоча, останнім часом його матір намагається чинити перешкоди щодо таких зустрічей.

ОСОБА_2 в повному обсязі забезпечує свою дитину, постійно надає кошти, забезпечує, по мірі можливості особисто або через свою маму - ОСОБА_4 їх продуктами харчування, будь-якими іншими необхідними речами (починаючи з одягу, а закінчуючи - памперсами).

Згадуючи про своє право на утримання, Позивач, на думку Відповідача, свідомо ігнорує виконання своїх обов`язків, встановлених СК України, зокрема щодо спільного піклування про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги та про обов`язок спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї (ст. 55 СК України).

Своє ж право на фізичний та духовний розвиток, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку, позивач також сприймає доволі цікаво, оскільки проводить час виключно в своє задоволення, не намагаючись вчинити будь-які дії, спрямовані на забезпечення дитини. Із аналізу її способу життя, висвітленого та доступного у соціальних мережах, складається думка, що мати не має часу на продовження навчання, виховання дитини, а потреба в утриманні викликана браком коштів на власні розваги, адже все інше вона воліє перекласти на відповідача зокрема, організацією будь-яких дитячих свят займається відповідач.

В певній мірі поведінка позивача не лише не сприяла зміцненню сім?ї, а навпаки, руйнувала її, вчиняючи всі дії, спрямовані на припинення сімейних відносин, ініціювавши й звернення до суду з відповідною заявою.

Тому вважає, що покладення на відповідача обов`язку щодо утримання своєї дружини суперечить засадам моралі та справедливості. Негідна поведінка в даному випадку полягає в ігноруванні сімейних цінностей, зневажливому ставленні до чоловіка, перебуванні працездатної особи на утриманні без достатніх для цього причин, марнотратстві, подружній зраді.

Не можна погодитися з думкою, що "подружня зрада, як правило, не суперечить загальновизнаним моральним нормам" і що до такої особи не повинні застосовуватися будь-які покарання чи обмеження в сімейних правах.

На думку відповідача існує ряд підстав для позбавлення позивача права на утримання, подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час; одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги (в наслідок марнотрацтва, небажання отримання власного заробітку); якщо дитина передана на виховання іншій особі (між сторонами ще не вирішеним є питання щодо визначення місця проживання дитини).

Відповідач вважає, що вимога Позивача про стягнення аліментів взагалі є надуманою та передчасною, оскільки це його рідний син, якого він любить, підтримує і буде матеріально допомагати незалежно від того чи буде рішення суду чи ні.

Крім того, розмір аліментів, про стягнення яких просить Позивачка, є необґрунтованим, вимога про стягнення з Відповідача на її користь 1/3 частини від усіх моїх доходів на утримання дитини не підтверджена належними і допустимими доказами та суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідач готовий взяти на себе зобов`язання по утриманню свого сина у розмірі вдвічі більшому за встановлений на законодавчому рівні мінімум та сплачувати 5000 тисяч, однак більшу суму утримання запропонувати не в змозі, оскільки вважає, що кошти будуть використані не за цільовим призначенням.

Позивачем не обґрунтовано та не надано жодних доказів, які б послугували підставою для збільшення розміру аліментів.

Жодного разу позивач не звернулася до відповідача з відповідною ініціативою укладення у добровільному порядку такого договору. Між Сторонами не досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, ні щодо участі у забезпеченні умов життя сина тим із батьків, хто проживатиме окремо, ні щодо участі у його вихованні тим з батьків, який проживатиме окремо. Складається враження, що позивач цікавить не як найкраще забезпечити дитині рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а лише сума, якою вона зможе розпоряджатися на власний розсуд.

Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачу в даному випадку лежить обов`язок доведення можливостей відповідача сплачувати аліменти. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Однак амбіції і жадність Позивача призвели до того, що він витрачає кошти не на дитину, а на адвоката та вважає, що ці витрати має нести позивач. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_2 не відмовляється від утримання свого малолітнього сина, однак, вважає необхідною, достатньою для забезпечення потреб сина та такою, що він має можливість сплачувати суму аліментів в розмірі 5000 (п`яти тисяч) грн.

27.09.2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона посилалась на наступні обставини.

Так, звертає увагу суду на те, що аліменти у часті 1/3 від заробітку (доходу)з відповідача буде достатнім для утримання малолітньої дитини, зважаючи на те, що аліменти необхідні, що забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, приладдя для його розвитку, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань.

Отже, прерогатива обрання того чи іншого способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), належить одержувачу аліментів, а оскільки позивач саме обрав спосіб стягнення аліментів саме у частці від доходу відповідачки, вважає за необхідне присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина у частці від його доходу (заробітку).

Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання до суду доказів того, що дружина з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Аналіз досліджених доказів вказує на те, що на час звернення позивача із позовом син сторін не досяг трьох років; дитина проживає з матір`ю; домовленості щодо надання матеріальної допомоги дружині до досягнення дитиною трьох років між сторонами не досягнуто; відповідач має щомісячний дохід; відповідач є військовослужбовцем ЗС України.

При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, слід виходити з того, що відповідач є особою працездатного віку, проходить службу в Збройних Силах України, отримує щомісячно грошове забезпечення військовослужбовця.

Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він не має можливості надавати таку допомогу дружині, а надані ним та його представником докази підтверджують його спроможність надавати таку допомогу.

Щодо наданих відповідачем платіжних інструкцій, відповідно до яких відповідач перераховував позивачці грошові кошти, зазначає, що стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим СК України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини та дружини в добровільному порядку.

Ухвалою суду від 22.11.2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 про виклик свідків - відмовити.

Позивач та її представник в судовому засіданні надали заяву в якій просили провести розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення рішення не заперечували.

Від представника відповідача в судовому засіданні надано заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, позовні вимоги просили задовольнити частково, та підтримали позицію яка викладена у відзиві на позовну заяву, та просили призначити аліменти у твердій грошовій суму у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 є таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних обставин.

Судом встановлено, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який укладений 20.08.2022 року відділом державної реєстрації цивільного стану у місті Львові західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №1527, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.08.2022 року.

Під час шлюбу у сторін народилась дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 19.01.2023 року.

Позивач ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 , що вбачається з відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №158774 від 08.05.2024.

Відповідач у своєму відзиві посилався на те, що він утримує дитину та дружину, а також від його матері позивачу також надсилаються кошти, на підтвердження цього ним надано копії квитанцій щодо перерахування коштів.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. (ч.5 ст. 183 СК України)

Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У даному випадку позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку.

Відповідач не погоджується з таким розміром аліментів, та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн.

Отже, позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу на утримання їх дитини, що є її правом відповідно до вимог ст. 181 СК України.

Водночас, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів на дитину та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст.84СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів.

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного Кодексу України).

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

В постанові Верховного Суду по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, працює, має можливості надавати таку допомогу дружині.

Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини та стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дружини в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

За змістом ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме з 22.05.2024 до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) по досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до 28.11.2025, починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме з 22.05.2024.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах платежу за один місяць.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Мартьянова С.М.