печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ільєва Т.Г.

при секретарі судових засідань - Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України в рамках цивільної справи №757/13932/20-ц,-

ВСТАНОВИВ:

23.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України в рамках цивільної справи №757/13932/20-ц.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01.04.2020 року у справі №757/13932/20-ц було тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_1 , до виконання своїх зобов`язань по сплаті заборгованості за виконавчим листом № 6-3669/11, що виданий 13.01.2015 року Дніпровським районним судом міста Києва.

Так, заявник вказує, що станом на день звернення відсутні підстави для такого обмеження, оскільки ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.02.2019р. у справі №344/2970/19, залишеною без змін Івано-Франківським апеляційним судом, що набрала законної сили 02.05.2019р., відмовлено у задоволенні подання приватний виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука JI.M. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, громадянина України ОСОБА_1 , до виконання ним своїх зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 6-3669, виданим 11.01.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Відтак, заявник вказує, що внесене приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Варавою Романом Сергійовичем подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, громадянина України ОСОБА_1 , не містить визначений законом підстав, підтверджених належними доказами, для застосування такого заходу впливу як обмеження виїзду.

Окрім цього, зазначає, що ОСОБА_1 оформлено догляд за матір`ю ОСОБА_2 , як такою, що потребує догляду. ОСОБА_1 є єдиною особою, що може здійснювати догляд, що встановлено в межах адміністративної процедури його призначення такою особою.

За вказаних обставин, що є документально підтверджені, ОСОБА_1 є єдиною особою для супроводу матері для її виїзду за кордон в цілях оздоровлення, лікування.

Відтак, заявник просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, громадянина України ОСОБА_1 , до виконання своїх зобов`язань по сплаті заборгованості за виконавчим листом № 6-3669/11, що виданий 13.01.2015 року Дніпровським районним судом міста Києва, оскільки судова практика вказує, що належних підстав для такого обмеження немає.

Завяник в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Окрім цього, судом вже відкладалось судове засідання, а тому оскільки дане питання розглядається в короткі терміни, суд прийшов до висновку про розгляд даного питання у відсутність заявника.

Представник Банку у судове засідання, подав заяву про розгляд даного питання у його відсутність, заперечував щодо задоволення заяви.

Також подав письмові заперечення, в яких зазначив, що доводи безпідставними та необґрунтованими, і такими що не є підставою для скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Представник Банку зазначає, що ухвала Івано-Франківського міського суду з розгляду справи № 344/2970/19 не має жодного відношення до даної справи, оскільки вона стосується іншого виконавчого провадження, іншого виконавця та іншого періоду стягнення заборгованості.

Відтак, АТ «СЕНС БАНК» вважає, що були і є наявними всі підстави для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , оскільки останній ухиляється від виконання обов`язків за судовим рішенням: не погашає заборгованість, починаючи з 2015 р., ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим документом, зважаючи на поінформованість боржника про виконавче провадження; не отримує числені листи Укрпоштою, що направлялись приватним виконавцем Варавою Р.С. за місцем проживання та роботи боржника; неподає декларації про майновий стан боржника; не повідомляє про місцезнаходження автомобілів, що належать боржнику та іншого майна.

Також, подана боржником заява не містить жодного документу про наявність у ОСОБА_3 тяжкої хвороби, а також медичних висновків про можливість лікування такої хвороби виключно за межами території України, а тому посилання заявника на зазначену обставину є безпідставним та необґрунтованим.

З врахуванням зазначеного, представник Банку просив відмовити в задоволенні даної заяви.

Інші учасники у судове засідання не з`явились, про час та мцсе розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд, вивчивши заяву, дослідивши матеірали виконавчого провадження, що містяться у матеріалах справи, та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.441 ЦК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч.3 ст.441 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п. 18 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

За ч.ч. 5-7 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Згідно із ч. 8 ст. 441 ЦПК України, відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Отже, за змістом ч.ч. 5, 8 ст. 441 ЦПК України, підставою для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

У справі «Soeringvs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

З врахуванням зазначених підстав, суд прийшов до висновку, що стороною заявника не надано доказів, що, станом на день розгляду, відпали підстави у даному обмеженні, оскільки заявником виконуються свої зобов`язання або ж наявні обставини, які свідчать про неактуальність такого обмеження.

Так, заявник фактично намагається спростувати висновки суду про наявність підстав для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України посилаючись на практику інших суддів, якими встановлювались інші обставини.

Окрім цього, посилання на необхідність виїзду за кордон заявником на те, що він доглядає за матір`ю, та необхідністю виїзду за межі України з метою її лікування, є необгрунтованим, оскільки не містить жодного документу про наявність у ОСОБА_3 тяжкої хвороби, а також медичних висновків про можливість лікування такої хвороби виключно за межами території України.

Відтак, у заяві про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України заявник не навів нових обставин, що виникли після встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України і обґрунтовують необхідність скасування йому цього тимчасового обмеження.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, заявником не надано доказів щодо виконання ним судового рішення шляхом сплати заборгованості або вжиття заходів, направлених на виконання судового рішення.

Крім того, суд наділений правом скасувати обмеження у праві виїзду за кордон лише за умови, коли відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування такого обмеження.

Предметом розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення виконання судового рішення у вигляді обмеження боржника у праві виїзду за межі України, як такої, а виключно наявність чи відсутність підстав для його скасування.

З врахуванням того, що сторона заявника вже оскаржувала ухвалу про обмеження виїзду за межі України, однак постановою Київського апеляційного суду від 11.11.2021 ухвалу суду від 01.04.2021 залишено без змін, а тому обставини застосування такого заходу вже досліджувались.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні даної заяви, у зв`язку з її необґрунтованістю.

На підставі вищенаведеного, керуючись положеннями Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», ст. 1-22, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України в рамках цивільної справи №757/13932/20-ц.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА