Житомирський апеляційний суд
Справа №275/1063/21 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л.І.
Категорія 21 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Антоневської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №275/1063/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Лівочка Л.І.

встановив:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0643, що розташована по АДРЕСА_1 , шляхом звільнення самовільно зайнятої його частини та відновлення межових знаків, та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. та понесені ним судові витрати.

На обґрунтування позову вказував, що йому на праві особистої приватної власності належать земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0644, та для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01.002:0643, які знаходяться біля його будинку по АДРЕСА_1 . Поруч знаходиться житловий будинок та земельні ділянки, що належать відповідачу ОСОБА_2 . Земельна ділянка відповідача для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0215, знаходиться поруч з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0643, яка належить позивачу.

Відповідач самовільно захопив та обробляє частину його земельної ділянки по всій ширині та знищив межові знаки. Ширина самовільно зайнятої частини його земельної ділянки з південної частини (від господарських будівель і споруд) становить 0,45 м., з північної сторони даної земельної ділянки ширина самовільно зайнятої частини земельної ділянки становить 3,2 м., площа самовільно зайнятої відповідачем земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0643 становить 0,0087 га.

Вказані фактичні обставини були встановлені сертифікованим інженером землевпорядником ще 02 грудня 2020 року та зазначені в технічному звіті із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Однак, відповідач протягом року не тільки не звільнив самовільно зайняту частину його земельної ділянки, а навпаки ще зайняв більшу її площу.

Виходячи з принципів добросусідства, питання звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та врегулювання меж земельних ділянок позивач пропонував відповідачу вирішити шляхом встановлення їх у відповідності до правовстановлюючих документів та координат обмінних файлів бази даних ДЗК, але відповідач категорично відмовився, тому він змушений звернутися з позовом до суду.

Зазначеними діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 30 000,00 грн. Моральна шкода виразилась у душевних стражданнях, пережитих у зв`язку із самим фактом самовільного зайняття земельної ділянки сусідом, його негативною поведінкою з приводу врегулювання спору. Внаслідок таких дій у позивача похитнулася віра в інших знайомих та сусідів. Позивач був змушений витрачати час на звернення в різні інстанції та до юристів з вказаного приводу. Внаслідок цього з`являлися проблеми по роботі, він переніс певні приниження, через те, що змушений був доводити свою правоту, просити відповідача повернути його ж власність, якою той протиправно користується. Перенесений сильний психологічний стрес, постійне нервове напруження призвело до погіршення стосунків з односельчанами, негативно позначилося на його психічному стані та відносинах в сім`ї.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0:01:002:0643, розташованої по АДРЕСА_1 , шляхом звільнення самовільно зайнятої її частини та відновлення межових знаків. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., витрати зі сплати судової експертизи у розмірі 8 494,65 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при прийнятті рішення у справі суд звернув увагу на те, що відповідно до висновку судової земельно-технічною експертизи №517/02-2023 від 17 лютого 2023 року, у фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0643, що належить ОСОБА_1 , а саме ділянка площею 47,9 кв.м. (0,00479 га). Однак суд не звернув увагу та не надав належної правової оцінки тому, що відповідно до цього ж самого висновку у власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка 0,1457 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0643, а фактично він використовує земельну ділянку 0,1842 га, що на 0,00496 га є більшою. У власності ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 0,2257 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :01:002:0215, а фактично він використовує земельну ділянку площею 0,21536 га., яка є меншою на 0,01034 га.

Крім того, експерт зробив висновки про те, що земельні ділянки за кадастровим номером :01:002:0643 та за кадастровим номером :01:002:0215 не перетинаються в площині та розташовані на відстані від 0,16 м. до 3,17 м. (а.с. 30-35 висновку). З вказаних підстав позивач по справі маючи у власності земельну ділянку розміром 0,1457 га з кадастровим номером, :01:002:0643 фактично використовує земельну ділянку значно більшого розміру, яка в його власності не перебуває, тим більше відповідач не міг захопити земельну ділянку позивача так, як його розмір земельної ділянки є меншим ніж визначено в Державному акті та технічній документації. Однак при постановленні рішення суд не вказав, з яких підстав він прийняв до уваги один висновок і відхилив при цьому інший.

Крім того вважає, що рішення суду є суперечливим, так як в описовій частині рішення суд зазначив, що про те, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення межових знаків на межах ділянки позивача, їх місця розташування на місцевості та доказів щодо їх знищення відповідачем, а тому зазначена вимога позивача не підлягає задоволенню. Однак в резолютивній частині рішення суд постановив усунути перешкоди шляхом звільнення самовільно зайнятої її частини та відновлення межових знаків. Таким чином описова частина рішення суду протирічить резолютивній.

Також вважає, що суд безпідставно задовільнив позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди. Зважаючи на норми права, суд вирішивши вимогу про відшкодування моральної шкоди позивачу, не зазначив у рішенні, які протиправні дії зі сторони відповідача призвели до порушення прав позивача, чи є причинний зв`язок між цими діями та заподіяною шкодою та з яких критеріїв виходив позивач визначаючи розмір заподіяної шкоди. Суд визначив всі ці обставини самостійно, так як позивачем до суду не було надано жодного доказу на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди.

Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідач та його представник адвокат Штундюк О.А. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач та його представник адвокат Нестеренко М.М. в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивача адвокат Нестеренко М.М. надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без участі сторони позивача.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з усіма надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі укладеного 13.08.2012 року договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с.7, т.1).

ОСОБА_1 на праві власності належать земельні ділянки: площею 0,1457 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0643 та площею 0,15 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0644, що розташовані по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельних ділянок від 13.08.2012 року та витягом з Державного реєстру правочинів від 13.08.2012 року (а.с.8,9, т.1).

ОСОБА_2 на праві власності належать земельні ділянки: площею 0,1500 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:002:0214 та площею 0,2257 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0215, що розташовані по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.07.2020 року та Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.03.2021 року (а.с.51-58, т.1).

Згідно технічного звіту сертифікованого інженера землевпорядника ОСОБА_3 від 02.12.2020 в ході проведення геодезичної зйомки встановлено, що частина земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0643, з західної сторони по всій ширині самовільно зайнята та обробляється особою, яка володіє земельною ділянкою за кадастровим номером :01:002:0215. Частина земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0643 оброблена єдиним масивом із земельною ділянкою за кадастровим номером :01:002:0215 і межа у вигляді розори проходить по земельній ділянці за кадастровим номером :01:002:0643 по всій її довжині, площа самовільно зайнятої та обробленої іншою особою земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0643 становить 0,0087 га., межові знаки відсутні. При цьому зазначено, що земельні ділянки за кадастровим номером :01:002:0643 та за кадастровим номером :01:002:0215 не мають спільних точок дотику та перетину, їх власники не є власниками суміжних земельних ділянок. При виготовленні технічного звіту використовувалися електронні обмінні файли земельних ділянок за кадастровим номером :01:002:0643 та за кадастровим номером :01:002:0215 з бази даних Державного земельного кадастру (а.с.12, т.1).

З протоколу №765050668 виправлення помилки від 23.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 звертався до державного кадастрового реєстратора з повідомленням про виправлення помилки щодо поворотних точок меж земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0215, та в результаті проведення перевірки було внесено виправленні відомості (зміни до відомостей) на земельну ділянку відповідно до технічної документації землеустрою по встановленню (відновленню) меж в координатах поворотних точок ділянки та адреси земельної ділянки відповідно до ведення Державного земельного кадастру (а.с.59-60, т.1).

У березні 2023 року на замовлення ОСОБА_2 була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,2257 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.61-85, т.1).

Відповідно до висновку експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи №517/02-2023 від 17 лютого 2023 року станом на дату проведення візуально-інструментального обстеження, межі фактичного землекористування:

ОСОБА_1 в розмірі 1848,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 не відповідають межам земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0643 площею 1457,0 кв.м, які визначені Державним земельним кадастром. Разом із тим у фактичному користуванні ОСОБА_1 перебуває частина земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0643 а саме ділянка площею 1407,4 кв.м, що становить 97 % від загальної площі земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0643;

ОСОБА_2 в розмірі 2245,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 не відповідають межам земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0215 площею 2257,0 кв.м, які визначені технічною документацією із землеустрою. Разом із тим у фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває частина земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0215, а саме ділянка площею 2153,6 кв.м, що становить 95% від загальної площі земельної ділянки з кадастровим номером::01:002:0215.

Під час проведення експертизи було встановлено, що у фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0643, яка належить ОСОБА_1 , а саме ділянка площею 47,9 кв.м. (0,00479 га) (а.с.119-138, т.1)

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до висновку судової земельно-технічною експертизи №517/02-2023 від 17 лютого 2023 року, у фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває частина земельної ділянки з кадастровим номером:01:002:0643, що належить ОСОБА_1 , а саме ділянка площею 47,9 кв.м. (0,00479 га), тому доведеною обставиною є порушення прав ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, ОСОБА_2 , як суміжним землекористувачем. Суд також дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача поновити межі не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази встановлення межових знаків на межах ділянки позивача, їх місця розташування на місцевості та доказів щодо їх знищення відповідачем. Суд вважав доведеним розмір спричиненою позивачу моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

При вирішенні спору по суті важливе значення має встановлення наявності у особи, яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Частиною другою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

За вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до висновку експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи №517/02-2023 від 17 лютого 2023 року станом на дату проведення візуально-інструментального обстеження, межі фактичного землекористування:

ОСОБА_1 в розмірі 1848,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 не відповідають межам земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0643 площею 1457,0 кв.м, які визначені Державним земельним кадастром. Разом із тим у фактичному користуванні ОСОБА_1 перебуває частина земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0643, а саме ділянка площею 1407,4 кв.м, що становить 97 % від загальної площі земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0643;

ОСОБА_2 в розмірі 2245,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 не відповідають межам земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0215 площею 2257,0 кв.м, які визначені технічною документацією із землеустрою. Разом із тим у фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває частина земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0215, а саме ділянка площею 2153,6 кв.м, що становить 95% від загальної площі земельної ділянки з кадастровим номером::01:002:0215.

Під час проведення експертизи було встановлено, що у фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває частина земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0643, яка належить ОСОБА_1 , а саме ділянка площею 47,9 кв.м. (0,00479 га) (а.с.119-138, т.1)

Доводи апеляційної скарги щодо того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у висновку експерта також є висновки про те, що земельні ділянки за кадастровим номером :01:002:0643 та за кадастровим номером :01:002:0215 не перетинаються в площині та розташовані на відстані від 0,16 м до 3.17 м є безпідставними з огляду на наступне.

Вищевказаний висновок зроблений на основі технічної документації із землеустрою, зокрема щодо земельної ділянки із кадастровим номером :01:002:0215, а у зв`язку із тим, що щодо земельної ділянки із кадастровим номером :01:002:0643 була відсутня технічна документація із землеустрою, каталог координат зовнішніх меж на земельну ділянку або інші відомості які містять інформацію про просторове розташування земельної ділянки, тому межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0643 площею 0,1457 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 визначалися експертом згідно даних Державного земельного кадастру.

Однак, відповідно до ухвали суду про призначення експертизи експерту на вирішення ставилося саме питання про відповідність меж фактичного землекористування межам земельних ділянок сторін відповідно до правовстановлюючих документів.

Експертом повідомлено, що межі фактичного землекористування за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення візуально-інструментального обстеження були вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визначення меж фактичного землекористування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проводилось геодезичним GPS/GNSS приймачем з врахуванням Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками; Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (KHTA-2.04-02-98).

З огляду на вказане, вищевказані висновки експерта не є взаємовиключними, а є сформованими на основі дослідження як технічної документації, так і на основі обстеження на місцевості меж фактичного землекористування.

Отже, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши факт самовільного використання відповідачем частини земельної ділянки, яка належить позивачу, врахувавши наведені норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення самовільно зайнятої її частини.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неузгодженості мотивувальної та резолютивної частини рішення суду у частині вирішення позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки шляхом відновлення межових знаків.

Зокрема, суд, мотивуючи відмову у задоволенні вказаної вимоги, виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення межових знаків на межах ділянки позивача, їх місця розташування на місцевості та доказів щодо їх знищення відповідачем, а тому зазначена вимога позивача не підлягає задоволенню. Однак в резолютивній частині рішення суд постановив усунути перешкоди шляхом звільнення самовільно зайнятої її частини та відновлення межових знаків.

З огляду на вищевказане, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовної вимоги про відновлення межових знаків з наступних підстав.

Згідно зі статтею 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 107 ЗК України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення межових знаків на межах ділянки позивача, їх місця розташування на місцевості та доказів щодо їх знищення відповідачем.

Зокрема у висновку експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи №517/02-2023 від 17 лютого 2023 року вказано, що за результатами обстеження земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0215 та :01:002:0643 межових знаків встановленого зразка, якими на місцевості закріплюються межі земельних ділянок як передбачено п. 3.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, виявлено не було. Земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0643 та :01:002:0215 по АДРЕСА_1 станом на дату проведення дослідження не огороджені при цьому фактичною межею землекористування слугує борозна (розора).

Тому підстави для задоволення вимоги про зобов`язання відповідача відновити межові знаки відсутні.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що у фактичному користуванні відповідача перебуває частина земельної ділянки з кадастровим номером:01:002:0643, що належить позивачу, а саме ділянка площею 47,9 кв.м. (0,00479 га).

Відтак неправомірними діями відповідача, які полягали у користуванні частиною земельною ділянки позивача та порушували його право на володіння та користування своєю земельною ділянкою у повній мірі, було спричинено душевні страждання позивачу, які підлягають відшкодуванню в грошовій формі.

З врахуванням характеру та тривалості правопорушення відповідача, звернення позивача у 2020 році до суду з вимогами до відповідача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, глибини душевних страждань позивача, що полягає у нервовому напруженні, необхідності судового захисту своїх прав, вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір відшкодування завданої моральної шкоди позивачу у розмірі 5 000,00 грн.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем у суді першої інстанції, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення самовільно зайнятої її частини та стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Позивач звернувся до суду із двома позовними вимогами немайнового характеру про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення самовільно зайнятої її частини, шляхом відновлення межових знаків та майнового характеру про стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. та просив стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., у свою чергу за кожну вимогу пропорційним є розмір витрат у сумі 3 330,00 грн. Судом позов задоволено частково, а саме одну вимогу немайнового характеру (3 300,00 грн.) та майнового характеру на 16% (530,00 грн.).

Отже, із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені у суді першої інстанції витрати на правничу допомогу у розмірі 3 830,00 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2023 року в частині задоволення позовних вимог про відновлення межових знаків скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши їх розмір з 10 000,00 грн. до 3 830,00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повий текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

Головуючий Судді