18 листопада 2024 рокуСправа № 521/3410/24
Номер провадження 2/495/2817/2024
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Братків І.І.,
за участю секретаря судового засідання Райти Е.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгороді-Дністровському в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину,
У березні 2024 року представник Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради в особі директора Миколи ТУРЧИНА (наказ №1-к від 01 жовтня 2019) звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути на користь держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої у розмірі 56 260,50 грн.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.04.2024 цивільну справу №521/3410/24 за позовною заявою Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину передано за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2024 справу №521/3410/24 передано на розгляд судді Братків І.І.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області /суддя Братків І. І./ від 24 травня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження у справі; відповідачу встановлено строк для подання відзиву.
Відповідач ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористався.
Представник КНП «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради в особі директора Микола ТУРЧИН в судове засідання не з`явився, 12.08.2024 до суду надійшла заява в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, яка повернулась на адресу суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою», а отже відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України він вважається таким, що повідомлений належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями до суду не звертався.
У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Окрім того, суд бере до уваги, що, як випливає із норми ст. 129 КПК України та як роз`яснив 10 серпня 2021 року Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі№ 161/694/20 якщо особу звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46КК України у зв`язку з примиренням його з потерпілим, а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України цивільний позов, поданий в цьому кримінальному провадженні залишається без розгляду. Разом з тим, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Відповідні позови розглядаються в порядку цивільного судочинства.
За правилами ч. 1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2023 встановлено: «…В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, з якими була доставлена та госпіталізована до КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР.
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження у вигляді осколкового перелому лівої лопатки з розповсюдженням ліній перелому на суглобовий відросток та суглобову западину, переломів кісток тазу (осколковий перелом правої латеральної маси крижі, осколковий перелом тіла, верхньої та нижньої гілок правої лобкової кістки зі зміщенням, лінійні переломи нижньої гілки правої сідничної кістки та тіла лівої лобкової кісток без зміщення уламків).
Вказані тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузову легкового автомобіля та дорожнє покриття в умовах ДТП (зіткнення автомобіля та пішохода) 11.01.2023 року, і відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості».
Згідно ч. 3 ст.1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я».
Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі.
Постановою Кабінету Міністрів України № 545від 16липня 1993року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я» передбачено, що на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжкоднів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжкодень проводиться виходячи з фактичної кількості ліжкоднів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.
Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до листа КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР №01-83/841 від 23.03.2023 ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології №3 з 11.01.2023 по 02.03.2023 (50 днів) , що склало 56 260 грн. 50 коп.
За вказаних обставин, враховуючи те, що потерпілій ОСОБА_2 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні на лікуванні 50 днів, відповідно до наданого розрахунку вартість 1л/дн становить 1 125,21 гривень, що відповідно становить 56 260,50 гривень, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.
В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
Відтак з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1211, 20 гривень.
Керуючись ст. 1206 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 10, 12, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 280-281, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілої в розмірі 56 260 (п`ятдесят шість тисяч двісті шістдесят) гривень 50 копійок.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНКОПП не відомий.
Суддя Ірина БРАТКІВ