У х в а л а

21 листопада 2024 року

м. Київ

Справа № 753/4276/22

Провадження № 61-14198ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Паламарчук Микола Андрійович (далі - адвокат),

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 2 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року

у справі за позовом скаржниці до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ес. Ді. Сі. Груп» (далі - ТОВ «Ес. Ді. Сі. Груп»), ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4 - про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги та

в с т а н о в и в:

1. У травні 2022 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договори про відступлення прав вимоги від 23 травня 2019 року, укладений ТОВ «Ес. Ді. Сі. Груп» із ОСОБА_2 , і від 18 жовтня 2019 року, укладений ОСОБА_2 зі ОСОБА_3 .

2. 2 травня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 25 вересня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 24 жовтня 2024 року адвокат в інтересах скаржниці подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову. Обґрунтував касаційну скаргу так:

- Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Болотова Є. В ., суддів Кулікової С. В., Музичко С. Г., розглянувши 25 вересня 2024 року заяву скаржниці від 1 липня 2024 року про відвід зазначеного складу суддів, постановив ухвалу (тобто через 2 місяці і 25 календарних дні), згідно з якою відмовив у задоволенні заяви про відвід зазначеної колегії суддів у справі за апеляційною скаргою скаржниці на рішення суду першої інстанції. Надалі заяву про відвід колегії суддів необхідно було передати на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, однак 25 вересня 2024 року суд апеляційної інстанції прийняв оскаржену постанову;

- не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії. Однак, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2024 року у справі № 212/246/15-ц з огляду на припис частини третьої статті 49 ЦПК України дав позитивну відповідь на питання (пункт 2.1 постанови) про те, чи порушив апеляційний суд порядок розгляду заяви про відвід головуючого судді, коли не передав цю заяву після визнання її необґрунтованою тому судді, який не входив до складу суду, що розглядав справу. Вказав, що суд апеляційної інстанції 6 вересня 2023 року порушив порядок розгляду поданої 31 серпня 2023 року (за три робочі дні до наступного судового засідання) заяви скаржника про відвід головуючої судді та не забезпечив достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у безсторонності суду;

- оплата за умовами кредитного договору мала відбуватись виключно у валюті кредиту - доларах США. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не мали права виступати сторонами оспорюваних договорів, оскільки кредитором за валютним кредитом може бути лише особа, яка володіє необхідним обсягом цивільної дієздатності, в тому числі має дієздатність прийняти виконання зобов'язань за кредитним договором № 126-07-Ил/09 від 17 вересня 2007 року на валютний рахунок у доларах США;

- згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постановах від 16 грудня 2020 року і від 14 лютого 2018 року у справі № 756/668/15, новий кредитор-фінансова компанія на момент укладення оспорюваного договору, кваліфікованого як факторинг (пункт 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»), не мав генеральної й індивідуальної ліцензій Національного банку України, наявність яких обов'язковою згідно з пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та пунктом 1.2 Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв'язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 9 серпня 2002 року № 297, для здійснення юридичною особою фінансових операцій з іноземною валютою. Тому такий новий кредитор не мав права бути стороною оспорюваного договору, не міг набути відповідне право вимоги та використовувати іноземну валюту як засіб платежу, а відмовою зараховувати сплачені позичальником кошти у валюті кредиту на відповідний рахунок прострочив виконання зобов`язання боржником;

- на момент укладення оспорюваного договору ТОВ «Ес. Ді. Сі. Груп» не мало і надалі не має відкритого банківського рахунку у доларах США, на який за законом можна приймати платежі за кредитним договором № 126-07-Ил/09 від 17 вересня 2007 року у валюті кредитного договору - доларах США;

- оскільки плату за умовами кредитного договору слід вносити виключно у доларах США, ТОВ «Ес. Ді. Сі. Груп», яке не має дієздатності прийняти виконання зобов'язань за кредитним договором № 126-07-Ил/09 від 17 вересня 2007 року, на валютний рахунок у доларах США не мало права виступати стороною оспорюваного договору про відступлення права вимоги;

- Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц не погодилася з висновками апеляційного суду про визначення у його судовому рішенні еквівалента в національній валюті суми боргу за валютним кредитом і процентами за користування ним. Мотивувала, зокрема, тим, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму коштів в іноземній валюті, яка отримана у позику. З огляду на те, що визначення в резолютивній частині судового рішення заборгованості не лише у валюті кредитного зобов'язання, але й у гривневому еквіваленті стягнутої в іноземній валюті суми коштів, не відповідає вимогам законодавства, є зайвим і неправильним, виснувала, що постанову апеляційного суду необхідно змінити, виключивши посилання на гривневий еквівалент стягненої суми коштів;

- під час нового розгляду справи суд першої інстанції повинен всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідити зібрані у справі докази з урахуванням висновків цієї постанови, а також врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо помилковості визначення в резолютивній частині судового рішення заборгованості не лише у валюті кредитного зобов'язання, але й у гривневому еквіваленті стягнутої в іноземній валюті суми коштів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц);

- до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). У зв'язку із заміною кредитора в зобов'язанні це зобов'язання зберігається, а змінюється лише його суб'єктний склад у частині кредитора (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/546/11).

5. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

6. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 2 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ес. Ді. Сі. Груп», ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4 - про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги.

2. Витребувати з Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу № 753/4276/22.

3. Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко