Дата документу 07.11.2024
Справа № 334/7996/24
Провадження № 2/334/3110/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 листопада 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Ісакова Д.О.,

за участі секретаря судового засідання - Прийменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому в місті Запоріжжі в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2024 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового рішення та стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18.01.2010 року у справі №2-567/2010, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500,00 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.09.2009 року і до повноліття дитини. Рішення набрало чинності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2011 року у справі №2-4005/11, шлюб між сторонами було розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_5 змінив прізвище на « ОСОБА_6 ».

Призначений судом розмір аліментів у розмірі 500 гривень не може у повній мірі задовольнити потреби дитини у харчуванні, одязі, лікуванні, тощо, оскільки з цього часу значно збільшився рівень споживчих цін, прожитковий мінімум і потреби дітей, відбулось значне подорожчання всіх товарів та послуг.

Крім того, відповідно до висновків лікарів дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має захворювання які потребують лікування.

Відповідно до висновку лікаря - дитячого офтальмолога від 06.08.2024 встановлено захворювання у ОСОБА_4 міопії 1 ступеню та необхідність медичного лікування та постійного носіння окулярів. За для підтримання здоров`я та лікування дитини ОСОБА_4 було витрачено 2009,30 гривень на придбання окулярів у магазині «Люксоптика» та 950,00 гривень на лікування міопії у міській дитячій лікарні №5 у м. Запоріжжі.

Відповідно до висновку лікаря ортопеда-травматолога від 08.08.2024 встановлено захворювання у ОСОБА_4 S-подібного сколіозу 1 ступеню та плоскостопість обох ніг 2 ступеню та необхідність у медичному лікуванні. За для підтримання здоров`я та лікування дитини ОСОБА_4 було витрачено 910,00 гривень на придбання корсету для лікування сколіозу у ФОП ОСОБА_7 та 779,00 гривень на придбання ортопедичних лікувальних устілок у магазині «Медтехніка».

Загальна сума додаткових витрати понесених позивачкою на підтримання здоров`я та лікування дитини ОСОБА_4 склала 4848,30 гривень = 2009,30 гривень + 950,00 гривень + 910,00 гривень + 779,00 гривень.

Позивачка вважає доцільним стягнути з відповідача 50% додаткових витрат на утримання, підтримання здоров`я та лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_4 11.06.2009 року в сумі 2324,15 гривень = 4648,30 гривень * 50%.

Просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18.01.2010 року у справі №2-567/2010, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також, стягнути з відповідача на її користь 50% додаткових витрат на утримання, підтримання здоров`я та лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 2324,15 гривень.

01.10.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідачів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18.01.2010 року у справі №2-567/2010, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500,00 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.09.2009 року і до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2011 року у справі №2-4005/11, шлюб між сторонами було розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_5 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

Призначений судом розмір аліментів у розмірі 500 гривень не може у повній мірі задовольнити потреби дитини у харчуванні, одязі, лікуванні, оскільки значно збільшився рівень споживчих цін, прожитковий мінімум і потреби дитини, відбулось значне подорожчання всіх товарів та послуг.

Стаття 182 Сімейного кодексу України, передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме при визначенні розміру аліментів суд враховує: (1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; (2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; (3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 192 Сімейного кодексу України, передбачає зміну розміру аліментів, а саме розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Аналогічна позиція зазначена в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів», відповідно до якої розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України, нормами якого та ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини гарантовано, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Згідно з частинами 8, 9 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У статті 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Крім того, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до ст. 183 та 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження

Як вбачається з позовної заяви та наданих доказів, позивачка просить суд змінити спосіб стягуваних з відповідача аліментів з 500,00 гривень щомісячно, на 1/2 частину від заробітку (доходу) відповідача щомісяця. Як підставу для зміни способу стягуваних з відповідача аліментів, позивач зазначила, що на теперішній час зазначена сума є недостатньою для утримання дитини, її виховання та розвитку, піклування про здоров`я, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною освіти, а тому з урахуванням вказаних обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, наявність норми про можливість зміни способу стягнення аліментів, вважає що позовні вимоги відповідають інтересам дитини, його рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, не погіршать його матеріального становища і визначення указаного способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька-відповідача відповідно до положень Закону.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум становить 3196 гривень.

При прийнятті рішення щодо зміни способу стягнення аліментів, суд бере до уваги те, що аліменти є необхідністю для забезпечення нормальних матеріальних умов життя малолітніх дітей, а також наявність можливості відповідача надавати аліменти саме у заявленій у позові частці від заробітку, у зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення позову та зміну способу стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України з моменту набрання рішенням законної сили виконавчий лист по справі № 334/7658/18, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя, є таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з припиненням обов`язку боржника ОСОБА_8 .

Щодо стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, суд виходить з наступного.

Одним із різновидів зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (ч. 1 ст.185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

В даному випадку суд виходить зі змісту ст. 185 СК України, яка вказує на те, що батьки в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, зобов`язані брати участь у додаткових витратах.

Дане положення стосується особливих обставин, перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить зокрема, випадки, коли дитина страждає на певну хворобу.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, що кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 2-1161/2011, від 04.12.2019 у справі №320/383/19, від 12.03.2020 у справі №520/126821/17.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Додаткові витрати на утримання дитини - це не додаткові кошти, які належить стягувати з платника аліментів через те, що сума аліментів не покриває всіх необхідних витрат на дитину, які включають в себе, зокрема, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування, підручників, оплату навчання в школі, проведення дозвілля дитини.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

На думку суду, зазначені витрати, понесені позивачкою на лікування неповнолітньої доньки та документально підтверджені у розмірі 3698,30 гривень, є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими ст.185 СК України, оскільки зумовлені наявністю відповідної хвороби міопатії 1 ступеню та S-подібного сколіозу 1 ступеню, та плоскостопість обох ніг 2 ступеню у дитини, які потребували лікування, здійснені для подальшого належного розвитку дитини та пов`язані із підтримкою стану її здоров`я.

У матеріалах справи наявні висновки лікарів про необхідність у медичному лікуванні, та копії чеків про надані послуги на загальну суму 3698,30 гривень, які відповідачем не спростовані.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами відсутність необхідності у проведеному дитині лікуванні та доцільності здійснення позивачкою відповідних заходів, спрямованих на лікування дитини, викликаних хворобою останньої, а також не спростовано розмір понесених у зв`язку з цим додаткових витрат.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача підлягає половина фактично понесених позивачкою додаткових витрат на лікування доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1849,15 гривень.

Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями: 10, 11, 60, 76-81, 133, 141, 258, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18.01.2010 року у справі №2-567/2010, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї чверті всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50% додаткових витрат на утримання, підтримання здоров`я та лікування неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 1849,15 гривень.

Виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-567/10 від 18.01.2010 року за виконавчим листом, виданим Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку після стягнення за ним аліментів та заборгованості, якщо така є, станом на час набрання рішенням законної сили - припинити, виконавчий лист відкликати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Ісаков Д.О.