АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року

м. Чернівці

справа № 725/221/23

провадження № 22-ц/822/601/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Литвинюк І. М., Половінкіної Н. Ю.

секретар Тодоряк Г. Д.

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 червня 2023 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Іщенко І. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтована тим, що 16 травня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CVSNGK00000044 на строк до 15 травня 2035року.

Відповідно до умов договору банк зобов`язався надати кредит у розмірі 31 280 доларів США, а відповідач повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та у порядку, встановленими зазначеним договором.

Посилається на те, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами відповідно до умов договору.

Вказує, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 17 763,14 доларів США. На вказану суму боргу нараховано 3% річних. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року має заборгованість 1 600,14 доларів США.

Вважає, що невиконання боржником основного зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

З урахуванням викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № CVSNGK00000044 від 16 травня 2007 року за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року у сумі 1 600,14 доларів США.

Короткий зміст рішення та ухвали суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 червня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду з вимогою про звернення стягнення на заставлене майно в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії такого договору. Тобто з моменту ухвалення судом рішення від 25 листопада 2013 року, зі змінами суду апеляційної інстанції від 22 січня 2014 року, закінчився строк дії кредитного договору.

АТ КБ «ПриватБанк» позову про стягнення задавненої вимоги (тіла кредиту за кредитним договором № CVSNGK00000044 від 16 травня 2007 року) не пред`являло.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом першої інстанції враховано висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц та Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 червня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 червня 2023 року мотивована тим, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо правової оцінки вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, як такої, що нарахована на задавнену вимогу.

Вказує на те, що звернення АТ КБ «ПриватБанк» із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і ухвалення Першотравневим районним судом міста Чернівці рішення від 25 листопада 2013 року рішення про задоволення позову, зі змінами постанови Апеляційного суду Чернівецького області від 22 січня 2014 року, унеможливлює повторне пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості саме в частині тіла кредиту.

Звертає увагу на те, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, наявні правові підстави для стягнення з відповідача 3% річних.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інший учасник справи відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

16 травня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CVSNGK00000044 відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати кредит у розмірі 31 280 доларів США, а відповідач повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та у порядку, встановленому зазначеним договором (том 1, а.с. 12-16).

25 травня 2007 року для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 42-44).

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 25 листопада 2013 року, зі змінами постанови Апеляційного суду Чернівецької області від 22 січня 2014 року, у справі № 2-1719/12 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Чернівецької міської ради задоволено (том 1, а.с. 66-75).

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVSNGK00000044 від 16 травня 2007 року, в розмірі 40 157,88 доларів США, в тому числі: сума основного боргу за кредитним договором 23 726,92 доларів США, сума нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом 8 976,77 доларів США, сума заборгованості по комісії за користування кредитом 857,94 доларів США, сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 6 596,25 доларів США, звернуто стягнення на квартиру загальною площею 36.10 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № CVSNGK00000044 від 16 травня 2007 року) Публічним Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 176 750,00 гривень з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судами у справі № 2-1719/12 ОСОБА_1 протягом дії кредитного договору систематично порушував його умови, в наслідок чого у нього утворилась заборгованість перед банком станом на 18 червня 2012 року в сумі 40 157,88 доларів США, в тому числі: сума основного боргу за кредитним договором 23 726,92 доларів США, сума нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом 8 976,77 доларів США, сума заборгованості по комісії за користування кредитом 857,94 доларів США, сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 6 596,25 доларів США.

Листом від 21 серпня 2013 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслано повідомлення ОСОБА_1 про сплату заборгованості за кредитним договором № CVSNGK00000044 від 16 травня 2007 року.

Відповідно до інформаційної довідки від 13 лютого 2023 року № 322669456 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомо майна право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 46-49).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 1049 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У випадку, коли позичальник своєчасно не повертає борг, то згідно зі статтею 625 ЦК України він має сплатити суму боргу, а також інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц).

Передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16, від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, а також Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц).

Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19).

Верховний Суд, надаючи правову оцінку нарахуванню 3 % річних в задавненому зобов`язанні, у постанові від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 вказав на те, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина 1 статті 267 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України).

Не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (пункт 4 частини 1 статті 602 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що:

натуральним зобов`язання (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном;

задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності;

законодавець в пункті 4 частини 1 статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності;

очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги;

приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року справі № 755/13805/16-ц підтримала висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (близький за змістом висновок, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 205/2480/19, від 2 листопада 2022 року у справі № 344/19567/19, від 1 лютого 2023 року у справі № 522/9497/14-ц).

У спірних правовідносинах АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 3% річних на підставі статті 625 ЦК України від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року.

Як встановлено судами у справі № 2-1719/12 повідомлення про сплату заборгованості за кредитним договором № CVSNGK00000044 від 16 травня 2007 року надіслано АТ КБ «ПриватБанк» 21 серпня 2013 року.

Відповідно до умов зазначеного договору банк, на власний розсуд, має право здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення.

Позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку (пункт 2.3.3 договору).

3 % річних нараховані на задавнену вимогу, оскільки строк виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору було змінено, в зв`язку з чим перебіг позовної давності щодо стягнення всієї суми боргу розпочався на тридцятий день з дня отримання вимоги в 2013 році.

АТ КБ «Приватбанк» позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) не пред`явило, що позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 з огляду на те, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що звернення АТ КБ «ПриватБанк» із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і ухвалення Першотравневим районним судом міста Чернівці рішення від 25 листопада 2013 року рішення про задоволення позову, зі змінами постанови Апеляційного суду Чернівецького області від 22 січня 2014 року, унеможливлює повторне пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості саме в частині тіла кредиту.

Як зазначалось вище, слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem), тобто такі вимоги не є взаємовиключними. Переривання загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року справі № 755/13805/16-ц).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 червня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 липня 2024 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді : Ірина ЛИТВИНюк

Наталія ПОЛОВІНКІНА