ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/1496/22 Номер провадження 22-ц/814/1622/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шматько Тетяни Миколаївни

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2023 року

по справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року КП "Харківські теплові мережі" звернулося до суду з даним позовом в якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які отримані за адресою АДРЕСА_1 , яка виникла за період з 01.04.2018 по 14.01.2022 в розмірі 51151,44 грн., інфляційні втрати у сумі 4738,35 грн., 3 % річних в розмірі 1724,65 грн., всього 57624,44 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до рішення Харківського міськвиконкому від 23.12.98 № 1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді» (зі змінами, внесеними рішенням від 30.09.2001 № 946), КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкова.

Відповідачі проживають в квартирі АДРЕСА_2 з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі».

Норми ст. 67, 68, 162 ЖК України, Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.92, п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.05 № 630, зобовязують наймача, власника і орендаря житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги.

За період з 01.04.2018 по 14.01.2022 відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг з підігріву гарячої води для потреб гарячого водопостачання та опалення, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка складає 51161,44 грн.

Окрім того, внаслідок прострочення виконання зобов`язання позивач просив стягнути з відповідачів три відсотки річних у розмірі 1724,65 грн. та інфляційні витрати у сумі 4738,35 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2023 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання, які отримані за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.04.2018 по 14.01.2022 в розмірі 51161,44 грн., інфляційні втрати в сумі 4738,35 грн., 3 % річних в сумі 1724,65 грн., всього 57624 грн. 44 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» понесені судові витрати з кожного в розмірі 1240,50 грн.

Рішення суду обгрунтоване тим, що відповідачі взяті на себе зобов`язання щодо оплати комунальних послуг наданих позивачем не виконували, тому наявні підстави для задоволення позову.

В задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності відмовлено, оскільки згідно із Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, згідно якого під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувшись до суду з позовом 21.02.2022 та прохаючи стягнути з відповідачів заборгованості за отримані послуги за період з 01.04.2018, не пропустив строк позовної давності.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Шматько Т.М., просила скасувати його та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що позивачем було надано невірний розрахунок боргу з оплати комунальних послуг, оскільки постанова КМУ № 315 від 27.04.2016, на підставі якої було здійснено нарахування заборгованості, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 у справі № 826/9665/16 була визнана протиправною та нечинною з моменту її прийняття, тобто з 27.04.2016.

Окрім того, КП "Харківські теплові мережі" звернулося до суду з даним позовим поза межами строку позовної давності, проте позивачем не зазначено причини його пропуску, не надано доказів на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності та не заявлено клопотання про його поновлення.

Також, посилається на те, що судом першої інстанції, попри заперечення відповідачів, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Від представника КП «Харківські теплові мережі» Борисенко І.А. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова та здійснювало постачання теплової енергії до житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 02.02.2022 за адресою: АДРЕСА_1 до 14.01.2022 були зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 3).

З відомості нарахувань та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, вбачається, що особовий рахунок № НОМЕР_1 , за адресою АДРЕСА_1 відкрито на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 4-5).

На підставі наданих позивачем розрахунків, вбачається, що за період з 01.04.2018 по 14.01.2022 відповідачам нарахована заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 51161,44 грн. та 3 % річних у сумі 1724,65 грн. та інфляційні втрати в сумі 4738,35 грн. за період з 01.02.2019 по 31.01.2022 (а.с. 4-6).

Місцевий суд, враховуючи вищевказані обставини справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги є обґрунтованою, а обов`язок відповідачів оплачувати дані послуги випливає з вимог закону.

Колегія суддів повною мірою погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року справа № 953/24063/19.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачі покладені як на споживачів обов`язки належним чином не виконували, за отримані послуги не сплачували, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, щодо неправильності розрахунку заборгованості, з огляду на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 у справі № 826/9665/16, яким позовні вимоги задоволено та визнано протиправною постанову КМУ № 315 від 27.04.2016, на підставі якої було здійснено нарахування заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки дане рішення скасоване постановою Верховного Суду від 25 червня 2020 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді даної справи рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.09.2021, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2021, в задоволенні позову відмовлено.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості за послуги теплопостачання відповідачами не спростований, контрозрахунок не надано.

Розрахунок інфляційних втрат у сумі 4735,35 грн. та 3% річних у сумі 1724,65 грн. за період з 01.02.2019 по 31.01.2022 було проведено в межах позовної давності, сумніву у колегії суддів не викликає та не спростований відповідачами.

Посилання апелянта на пропуск строку позовної давності є безпідставним з огляду на наступне.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 43 рішення від 29 січня 2013 року за заявою № 66610/09 у справі «Золотас проти Греції»).

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (набрав чинності 02.04.2020) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020, який тривав до 30.06.2023.

Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду у період з квітня 2018 року в силу приписів пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

З позовної заяви вбачається, що позовні вимоги заявлені про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.04.2018 р. по 14.01.2022 р., тобто у межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушення порядку розгляду даної справи, колегія суддів відхиляє, оскільки, суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, предмет позову, категорію та складність справи прийшов до обгрунтованого висновку про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шматько Тетяни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: В. П. Пікуль

О. В. Прядкіна