Справа № 211/3518/21
Провадження № 2/211/256/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 листопада 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Бірж Д.В.

за участі:

представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Романовського Д.С.

представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Михайловської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 24.07.2012 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В порушення умов Договору станом на 12.05.2021 року відповідач має заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 29944,23 грн., яка складається із: заборгованість за тілом кредиту у тому числі за простроченим тілом кредиту - 24912,25 грн., заборгованість за простроченими відсотками 5031,98 грн.

Посилаючись що заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.07.2012 року є непогашеною, просять стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в розмірі 29944,23 грв., та судові витрати у розмірі 2270,00 грв.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 06.03.2023 року ухвалено проводити даний розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи.

Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін».

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

У відзиві на позовну заяву, представника відповідача ОСОБА_1 , адвокат Михайловська О.М. в задоволенні позовних вимог просила відмовити, посилаючись на відсутні підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору оскільки не містять підпису відповідача та не визнаються нею. Заборгованість за тілом кредиту є погашеною відповідачем.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, вказують що відповідачем не виконано належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором . Вважають свої позовні вимоги обґрунтованими, та просять їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, її представник, адвокат Михайловська О.М. у судовому засіданні проти позовних вимог банку заперечувала та просила у їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні встановлено, що 24.07.2012 року ОСОБА_1 звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена. Також у цій підписаній сторонами заяві відсутні умови договору про зміну таких банком в односторонньому порядку.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому зазначено умови кредитування, зокрема: базову відсоткову ставку в місяць: у розмірі 3,0 % - для кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», 2,5 % для кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (за тратами здійсненими з 01.09.2014 2,9 %, з 01.04.2015 3,6 %), 1,7% для кредитних карт «Універсальна Contract», 2,5 % для кредитних карт «Універсальна Голд» (за тратами здійсненими з 01.09.2014 2,7 %, з 01.04.2015 3,5 %); розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, , але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості (для карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract»та «Універсальна Голд» з 01.04.2014 5 %, але не менше 100 грн); термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно довідки АТ «Приват Банк» відповідачу в межах підписаного договору про надання банківських послуг №б/н від 24.07.2012 року було видано кредитні карти: 24.07.2012 кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 04/16, 06.03.2014 - № НОМЕР_2 з терміном дії до 10/17, 01.12.2017 - № 335721 з терміном дії до 09/21, 28.01.2019 - № 366752 з терміном дії до 11/22.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , 24.07.2012 року було встановлено кредитний ліміт 300 грн, який у подальшому неодноразово змінювався та з 05.01.2021 року кредитний ліміт встановлено 0,00 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 12.05.2021 року становить 29944,23 грн, з якої: 24912,25 грн -заборгованість за тілом кредиту в тому числі за простроченим тілом кредиту; 5031,98 грн -заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками.

Відповідно до розрахунку заборгованості позивача за період з 01.06.2015 по 12.05.2021 року, убачається, що нараховані банком відсотки погашалися в тому числі за рахунок кредитних коштів (шляхом списання самим банком коштів кредитного ліміту), що призводило до збільшення поточного тіла кредиту.

Зокрема всього за період з 01.06.2015 по 12.05.2021 року було погашено за рахунок кредиту нараховані банком відсотки в розмірі 29416,74 грн., та комісію, пеню в розмірі 490,52 грн. Крім того у період з 31.01.2015 року по 31.05.2015 року банком були зараховані кошти у загальному розмірі 57,49 грн, на погашення відсотків. Загалом на погашення відсотків, пені та комісії було зараховано 29964,75 грн. Таке списання також відображене у виписці по карткових рахунках відповідача.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованості за відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.10.2010 року, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини договору.

Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, нарахування банком процентів за користування кредитів в розмірі, встановленому Тарифами банку, відповідальність сторін, право банку здійснювати зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків, зокрема змінювати в односторонньому порядку розмір наданого кредитного ліміту на платіжну картку, а також право банку списувати кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, щодо права банку на внесення банком щомісяця в односторонньому порядку змін до Умов та правил, списувати кошти кредитного ліміту з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки вона повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Не можуть бути застосовані до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14.10.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та комісії, про право банку на зміну в односторонньому порядку Умов та правил, списувати кошти кредитного ліміту з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, надані банком Тарифи і Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи встановлення обов`язку позичальника сплатити проценти від суми неповернутого в строк кредиту у разі неповернення кредиту в строк, визначений Умовами та правилами, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи те, що Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.07.2012 року шляхом підписання анкети-заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, а також пені, штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких умов підстави для здійснення зазначених нарахувань за наданим кредитом у банку були відсутні.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У цій справі між сторонами виникли відносини щодо споживчого кредитування, тобто договірні правовідносини між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ,ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, зокрема щодо встановлення можливості в односторонньому порядку збільшення процентів за користування кредитом та річних процентів, про які вважав узгодженими банк.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які правильно враховані судом першої інстанції при розгляді цієї справи відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

У зв`язку з цим не заслуговує на увагу посилання позивача у позові про узгодження сторонами таких умов кредитування, відповідно до яких банком нараховано відсотки за користування кредитом саме у розмірі, що заявлений до стягнення.

При цьому, надана банком виписка по рахунку не містить інформації про умови договору, укладеного між сторонами.

Крім того, в наданому позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому зазначено базову відсоткову ставку в місяць яка відрізняється від тієї, за якою банком нараховувалися відсотки за користування кредитом, та анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач.

Зазначене, позбавляє суд можливості дійти обґрунтованого висновку про наявність обов`язку відповідача щодо сплати відсотків у визначеному позивачем розмірі та про стягнення заборгованості за такими.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, оскільки позивач не надав доказів щодо підстав їх нарахування та стягнення.

Щодо розміру заборгованості за тілом кредиту ( фактично отримані та використані відповідачем кошти, надані банком на кредитну картку), суд вважає необхідним зазначити наступне.

Як убачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.07.2012 року, укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 12 травня 2021 року, позивач обраховує заборгованість відповідача в сумі 24912,25 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви було надано виписку за договором б/н від 24.07.2012 року , з якої вбачається факт користування відповідачем грошовими коштами, а саме відповідач здійснював зняття готівки в банкоматі, поповнював готівкою свою картку, здійснював переказ коштів між рахункам, оплату товарів і послуг та інші розрахунки.

Як встановлено судом, збільшення поточного тіла кредиту мало місце у зв`язку з погашенням в односторонньому порядку банком починаючи з 01.06.2015 року нарахованих відсотків в розмірі 29416,74 грн., комісії та пені в розмірі 490,52 грн., а всього 29907,26 грн.

ОСОБА_1 , в період всього часу користування картковим рахунком було фактично використано кошти (шляхом зняття готівки, розрахунків в магазинах тощо) на суму 83460,76 грн, та внесено коштів на погашення заборгованості на загальну суму 83501,99 грн.

При цьому, банк в період строку дії карток та встановлення на них кредитного ліміту формував «тіло кредиту» накопичувальним способом, включаючи до суми фактично використаних позичальником коштів нараховані щомісячні проценти. В кожному наступному місяці проценти знову нараховувалися на утворене в такий спосіб тіло кредиту, до якого увійшли попередні відсоткові нарахування. Тобто в такий спосіб банк нараховував проценти не лише на фактично використані позичальником кредитні кошти, а й на проценти за користування ними та на страхові платежі, які погашалися банком за рахунок кредитного ліміту та включалися до суми витрат клієнтом кредитних коштів.

Тому тіло кредиту, яке просив стягнути позивач, є фактично відсотками за користування кредитними коштами та видами комісій, що не може вважатися наданими позичальнику в користування коштами.

Отже відповідачем повернуто фактично отримані кредитні кошти та в повному обсязі погашено зобов`язання за тілом кредиту перед позивачем, а позивач не надав доказів щодо підстав та обґрунтованості нарахування і стягнення заборгованості за тілом кредиту, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Велика Палата Верховного Суду у п. 81 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258-259, 223, 264-265, 354-355ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко