Справа №695/3672/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

21 листопада 2024 року Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Кваші І.М.,

секретаря судового засідання - Дем`яненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Чорнобай в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Юлія Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Калінін С.К. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс» (далі - відповідач, ТОВ «Компані Інвест Фінанс») про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований за №2151, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідача заборгованість в розмірі 10316,50 гривень.

29 березня 2021 року приватним виконавецем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з виконання вказаного виконавчого напису. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає до виконання. Зазначає, що позивач не підписував кредитний договір з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», не отримував одноразовий ідентифікатор для його підписання. Наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору не був посвідчений нотаріально. Нотаріус порушив порядок вчинення виконавчого напису. Відповідачем не доведено факту волевиявлення позивача на укладення договору, тому цей правочин є таким, що не вчинений, права й обов`язки за ним позивачем не набуті, а правовідносини не виникли.

Приватним виконавцем на виконання виконавчого напису стягнуто з позивача на користь відповідача 4598,37 грн.

Враховуючи викладене позивач просив визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає до виконання, стягнути з відповідача кошти, набуті без достатньої правової підстави, та судові витрати за надання правничої допомоги.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву розгляд справи проводити без їхньої участі, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання представника не направив, позицію щодо спору не висловив.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

За ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників та ухвалити заочне рішення.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

29 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований за №2151, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідача заборгованість в розмірі 10316,50 гривень за кредитним договором №4 від 21 лютого 2020 року (а.с. 37).

10 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з виконання вказаного виконавчого напису (а.с. 35-36).

В ході виконання рішення було прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (відповідь приватного виконавця на адвокатський запит, а.с. 41-42).

Суд встановив, що ТОВ "Компані Інвест Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Фінанс" мають код в , тобто це назви однієї юридичної особи, назва якої була змінена (а.с. 110-111).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Кабінетом Міністрів України 29 червня 1999 року прийнято постанову №1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №662, якою внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, пунктом 2 наведеної Постанови КМУ доповнено Перелік №1172 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості

та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 65037659) визнано незаконною та нечинною вказану Постанову Кабінету Міністрів України в частині, в тому числі й п.2 про доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, а ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у даній справі відмовлено у перегляді цієї ухвали Вищого адміністративного суду України.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 року №92.

Тобто, на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису (29.03.2021 року), кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку №1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом, була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили. А відтак, з врахуванням приписів ст. 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису.

Слід також зазначити, що пункт 1 Переліку №1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а відтак підлягає до задоволення позовна вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.ч. 1 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів:

1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо:

1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами;

2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі

№ 201/6498/20 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Відповідно до інформації, наданої приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В., у рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 станом на 20.09.2024 із позивача було стягнуто грошові кошти у розмірі 5458,21 грн. З цих коштів на користь відповідача перераховано 4598,37 грн. (відповідь приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. на адвокатський запит, а.с. 41-42).

Враховуючи вищевикладене, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд вважає за необхідне позовну вимогу про стягнення з відповідача безпідставно одержаних грошових коштів за виконавчим написом у сумі 4598,37 грн. задовольнити.

Посилання позивача стосовно неукладення кредитного договору судом до уваги не беруться, оскільки це питання не є предметом позову.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3-ч. 6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2024 року між ОСОБА_1 (далі - Клієнт) та адвокатським бюро «Калінін і партнери» було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги (а.с.43-48).

Згідно з п. 1.1 договору від 14 вересня 2024 року предметом договору є надання бюро всіма законними методами та способами правової допомоги клієнту за рішенням суду визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2151 від 29.03.2021 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та стягнути кошти, набуті без достатньої правової підстави.

В договорі сторони встановили, що вартість послуг адвоката визначається сторонами в додатках до договору, з урахуванням ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням засновника АБ «Калінін і партнери».

Отже, представництво інтересів ОСОБА_1 під час судового розгляду справи судом здійснював адвокат Калінін С.К., який на підтвердження повноважень представника надав суду договір про надання правової допомоги №б/н від 14.09.2024 (а.с. 43-48), ордер на надання правничої допомоги серії ВІ №1237381 (а.с. 16), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2212 (а.с. 15), акт виконаних робіт від 25.09.2024 (а.с. 50).

Як встановлено в частині 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Таким чином, повноваження Калініна С.К. як представника ОСОБА_1 підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством.

В своїй заяві адвокат Калінін С.К. просив стягнути судові витрати - 5500,00 грн. витрат на правничу допомогу.

На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу представником надані такі докази: платіжну інструкцію №@2РL558668 від 20 вересня 2024 року про оплату АБ «Калінін і партнери» за договором про надання правничої допомоги від №б/н/24 від 14.09.2024 в сумі 5500,00 грн. (а.с. 49).

Адвокатом Калініним С.К., який надає послуги правової допомоги ОСОБА_1 в Акті виконаних робіт від 25.09.2024 складено перелік послуг, що входять до складу правової допомоги (а.с. 50).

Так, ним виконано такі роботи, витрачено час та визначено розмір гонорару: усна з вивченням документів консультація - 1 год, 500 грн., складення, оформлення запиту адвокатського запиту приватному виконавцю 1 год 500 грн., вивчення та аналіз сканкопій матеріалів виконавчого провадження 1 год 30 хв 500 грн., складання, оформлення та подання до суду позовної заяви 6 год 3000 грн., складання, оформлення та подання до суду заяви про забезпечення позову 2 год 1000 грн. Суд приходить до висновку, що адвокат Пархомчук С.В. виконував роботи, описані в додатку (а.с. 50).

Згідно зі ст.ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на професійну правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, на яку, зокрема посилався представник позивача, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, вказані вище, складність та категорію справи, а також практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає, що до стягнення підлягають витрати у розмірі 5500,00 грн., що і буде становити співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу у цій справі.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 5500,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, враховуючи несплату позивачем судового збору при подачі позову (звільнений ухвалою суду від 22 жовтня 2024 року), суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за одну немайнову та одну майнову вимоги із застосуванням коефіцієнту 0,8 (з урахуванням подання позовної заяви із застосуванням ЄСІТС). Таким чином, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 1937,92 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13, 81, 133-142, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Юлія Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає до виконання виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Київської області Григорян Д.Г. від 29 березня 2021 року, який зареєстрований за №2151, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Інвест Фінанс» заборгованість в розмірі 10316,50 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс» на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані грошові кошти за виконавчим написом від 29 березня 2021 року зареєстрованим за №2151 у розмірі 4598,37 (чотири тисячі п`ятсот дев`яносто вісім гривень 37 копійок) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс» на користь держави судовий збір у розмірі 1937,92 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати з оплати правничої допомоги у розмірі 5500 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Черкаського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Інвест Фінанс», ідентифікаційний код в , місцезнаходження: вул. Кловський узвіз, 7, офіс 28, м. Київ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Юлія Володимирівна, адреса місця роботи: м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 47, оф. 310/1.

Суддя І.М. Кваша