Провадження №22-ц/812/1765/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Миколаїв

Справа № 489/5232/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І. В.

переглянувши в апеляційному порядку, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про зобов`язання змінити ставлення та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Кокорєвим В. В. 24 вересня 2024 року в приміщенні цього ж суду, повний текст якого складено цього ж дня,

у с т а н о в и в:

16 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання змінити ставлення та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що 05 жовтня 2010 року між ним та ОСОБА_2 був укладений шлюб, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 липня 2020 року між ним та відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір про спільне утримання та виховання дитини. Відповідно до умов, якого визначено форму спільного матеріального забезпечення (утримання) дитини, де кожен із батьків вносить 50 % необхідної суми для покриття додаткових щомісячних витрат на дитину, витрат на лікування та освіту.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2021 року шлюб між ними розірвано. Дитина залишилася проживати разом з ним.

Відповідач відмовляється сплачувати 50% вартості додаткових щомісячних витрат на дитину та витрат на лікування, які передбачені вище вказаним договором, хоча вона є працездатною, інших утриманців не має, отримує дохід від підприємницької діяльності та може в повному обсязі виконувати свої батьківські обов`язки.

Позивач зауважив, що дитина має діагноз ортодонтолога: викривлення зубного ряду/дефект прикусу. Загальна сума витрат пов`язаних з цим лікування становить 14 830 грн.

Також в період з березня 2024 року по травень 2024 року мали місце додаткові витрати на дитину.

За березень 2024 року загальна сума витрат складає 5417,20 грн. Витрати на одяг: куртка, вітровка - 696, 20 грн; витрати в навчальних закладах : шкільні перекуси - 840 грн (40 грн*21 д.); витрати на лікування: фізичне оздоровлення 2381 грн ( 3600/3=1200 грн за 1 особу ортопедичне взуття); витрати на зв`язок: 300 грн (поповнення рахунку).

За квітень 2024 року загальна сума витрат складає 2141, 39 грн. Витрати на одяг: кепка - 300 грн; витрати в навчальних закладах : шкільні перекуси 680 грн (40 грн*17д); витрати на лікування: ліки - 861,39 грн; витрати на зв`язок : поповнення рахунку - 300 грн.

За травень 2024 року загальна сума витрат складає 4128,00 грн. Витрати на лікування: ортопедичне взуття - 2223 грн, аналізи - 685 грн; витрати в навчальних закладах : шкільні перекуси 920 грн (40 грн*23д); витрати на зв`язок: поповнення рахунку - 300 грн.

Оскільки договір про спільне утримання та виховання дитини відповідач не виконувала він звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, проте йому було відмовлено, так як ним не подано документів, що підтверджують безспірність готівкового надходження коштів.

Посилаючись на викладене, позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини; стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість по лікуванню дитини у сумі 7415 грн та заборгованість по додатковим витратам на дитину у сумі 5843,29 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову.

Відповідач зазначала, що на даний час між сторонами існує спір про визначення місця проживання дитини. Крім того, додаткові витрати на утримання дитини, заявлені позивачем, складаються з витрат на одяг (куртка, вітровка, кепка), витрати на шкільні перекуси, фізичне оздоровлення(ліки) та витрати на поповнення рахунку (зв`язок) не відносяться до додаткових у розумінні ст. 185 СК України. До того ж, позивачем не наведено фактів попередньої узгодженості вказаних витрат з нею, обов`язковість якої передбачена договором від 06 липня 2020 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2024 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що законодавством не передбачено такого способу захисту порушеного права, як зобов`язання відповідача змінити ставлення до виконання своїх обов`язків по утриманню дитини. Також судом вказано, що витрати на шкільні перекуси, поповнення рахунку, одяг та взуття, аналізи та ліки (якщо це не пов`язано з хворобою дитини як особливою обставиною) не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини та включаються у розмір аліментів. Судом зауважено, що на виконання договору від 06 липня 2020 року, позивачем не доведено, що він узгоджував великі покупки (одяг, взуття та інше), витрати на лікування та освіту з відповідачем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 згоден з рішенням суду щодо того, що витрати на шкільні перекуси, поповнення рахунку, одяг, аналізи та ліки не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, а включаються у розмір аліментів.

Водночас, судом першої інстанції не в повній мірі досліджено зміст договору від 06 липня 2020 року, в тому числі, п. 1.3. за яким батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини. Дитина має викривлення зубного ряду/дефект прикусу. Тож кожен з батьків повинен порівну сплатити лікування дитини по рахунку медичного закладу, а саме по 7415 грн.

Також позивач вказав, що їх дитина має статус дитини інваліда віком до 18 років і потребує додаткових витрат на постійну фізичну реабілітацію та протезні вироби. За березень 2024 року та травень 2024 року загальна суми додаткових витрат склала 5804 грн ( фізичне оздоровлення -3600/3=1200 грн за 1 особу; ортопедичне взуття -2381 грн та 2223 грн). Половина, з яких підлягає відшкодуванню відповідачем - 2902 грн.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок проте, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 05 жовтня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 липня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про спільне утримання та виховання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Валієвою В. В. і зареєстрований в реєстрі за №419, положення якого регулюють порядок та участь кожного з батьків у вихованні та утриманні дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пункту 1. 1. вказаного договору сторони домовилися, що їх малолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживатиме разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріальне забезпечення (утримання) дитини вчиняється сторонами спільно в порядку та у розмірах, узгоджених цим договором. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, мають знаходити час для спілкування з дитиною та на їх виховання ( пункти 1.2, 1.3).

За положеннями пунктів 2.3.2., 2.3.3 зазначеного вище договору мати зобов`язана сплачувати свій внесок у забезпечення (утримання) дитини, перераховуючи суму у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок (щомісячний платіж), що передбачає 50% витрат на щомісячне утримання, харчування, догляд за дитиною і не враховує великі покупки, витрати на лікування та освіту. Щомісячний платіж матір`ю може змінюватись в сторону збільшення відповідно до віку дитини. Внесок повинен бути сплачений матір`ю не пізніше 05 (п`ятого) числа кожного поточного місяця шляхом готівкового розрахунку або перерахування суми на відкритий в Акціонерному товаристві Комерційному банку «Приватбанк» на ім`я батька рахунок.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Постановою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Максимів Л. Д. від 08 травня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у вчинені виконавчого напису на договорі про спільне утримання та виховання дитини посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Валієвою В. В. 06 липня 2020 року за реєстровим №419.

Відповідно до посвідчення Серія НОМЕР_1 , виданого 14 червня 2017 року, ОСОБА_3 є дитиною інвалідом віком до 18 років, якому призначена державна соціальна допомога.

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації дитини - інваліда № 261/165 ОСОБА_3 має діагноз моноплегія правої нижньої кінцівки. Реабілітаційні заходи включають: профілактичні заходи, медичне спостереження, лікувальний масаж, постійна лікувальна фізкультура, ортопедичне взуття.

В березні 2024 року та квітні 2024 року ОСОБА_1 замовив та оплатив ортопедичне взуття на суму 2081 грн та 2381 грн.

Згідно з актом виконаних робіт (надання послуг) від 05 березня 2024 року ОСОБА_1 замовив послуги спортивного комплексу «Старфіт» з 05 квітня 2024 року по 05 квітня 2024 року на суму 3600 грн.

З наданого позивачем скріншота видно, що ОСОБА_4 поповнила картку 16 жовтня 2024 року на суму 7805,50 грн «Дитині на лікування у ортодонта».

Відповідно до актів виконаних робіт стоматології «Акварель» лікування ОСОБА_3 з діагнозом: викривлення зубного ряду/дефект прикусу становить 14830 грн (акт виконаних робіт від 06 грудня 2022 року вартість послуг 3800 грн, акт виконаних робіт від 06 вересня 2023 року - 3300 грн, акт виконаних робіт від 09 грудня 2022 року - 4950 грн, акт виконаних робіт від 18 грудня 2022 року - 900 грн, акт виконаних робіт від 14 жовтня 2022 року - 1380 грн, акт виконаних робіт від 07 жовтня 2022 року - 250 грн, акт виконаних робіт від 07 жовтня 2022 року - 250 грн).

Згідно з рахунку замовлення від 03 травня 2024 року № 193 ОСОБА_3 зроблено аналізи на суму 685 грн.

Відповідно до квитанції від 01 січня 2024 року № В337-Е763-ЗВС-Е919 та платіжної інструкції від 01 травня 2024 року ОСОБА_1 поповняв мобільний телефон з номером НОМЕР_2 по 300 грн.

ОСОБА_1 було куплено куртку для хлопчика за 333 грн, вітровку за 363,20 грн та кепку за 300 грн.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку проте, що заявлені позивачем витрати на придбання одягу, поповнення мобільного зв`язку, шкільні перекуси, ліки не є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України.

Водночас, беручи до уваги те, що ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю до 18 років та потребує у зв`язку із цим відповідного лікування (фізичного оздоровлення та носіння ортопедичного взуття) витрати в сумі 5804 грн є додатковими витратами. Тому половини цих витрат в сумі 2902 грн необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Заявлені позивачем витрати у сумі 14830 грн на лікування дитини у ортодонтолога пов`язані із викривленням зубного ряду/дефект прикусу також відносяться до додаткових витрат.

Проте позивачем додано до апеляційної скарги докази про сплату 7805,50 грн ОСОБА_2 з призначенням платежу « дитині на лікування у ортодонта», а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині стягнення витрат на купівлю ортопедичного взуття та фізичного оздоровлення у сумі 2902 грн підлягає скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2024 року в частині стягнення витрат на купівлю ортопедичного взуття та фізичного оздоровлення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 2902 грн додаткових витрат пов`язаних з купівлею ортопедичного взуття та фізичного оздоровлення.

Рішення суду в іншій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

І. В. Лівінський

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.