Провадження №: 2-о/755/738/24
УХВАЛА

про повернення заяви

"11" грудня 2024 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків - три дні з дня отримання копії даної ухвали.

Недоліками заяви про встановлення факту, що має юридичне значення було визначено відсутність вказівки заявника для захисту або підтвердження яких прав заявника необхідне встановлення такого факту, тобто які юридичні наслідки для ОСОБА_1 породжує встановлення такого факту, а також відсутність документу, що підтверджує сплату судового збору.

У зв`язку із чим заявникові слід подати заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, у новій редакції, з урахуванням викладеного в ухвалі про залишення заяви без руху, а також надати документ, що підтверджує сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону

Частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до довідки про доставку електронного документу від 25 листопада 2024 року, що міститься в матеріалах справи, ухвалу від 25 листопада 2024 року доставлено до електронного кабінету заявника 25 листопада 2024 року о 23-39 год.

З наведеного слідує, що ухвалу від 25 листопада 2024 року про залишення заяви без руху було вручено заявникові 26 листопада 2024 року.

27 листопада 2024 року (вхід. від 28 листопада 2024 року № 65632), тобто у встановлений судом процесуальний строк, ОСОБА_1 подала заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, у новій редакції.

Також до заяви додано квитанцію про сплату судового збору, чим виконано вимоги ухвали про залишення заяви без руху в цій частині.

Стосовно заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, у новій редакції суд зазначає таке.

Згідно із статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами першою, другою та четвертою статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: (1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; (2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; (3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

(4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц, від

23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17 (пункт 17)).

Отже, Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висловилася про те, що інститут окремого провадження та встановлення у цьому провадженні юридичного факту не передбачені для того, аби вирішити (допомогти вирішити) будь-який спір про право.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 просила встановити факт відсутності у подружжя Суботіних спільного бюджету з 1996 року по 2006 рік, однак, всупереч вимогам пункту 1 частини першої статті 318 ЦПК України, не зазначила мету встановлення такого факту.

Заявник не зазначила, для захисту або підтвердження яких особистих прав заявника слід встановити такий факт.

У поданій заяві у новій редакції ОСОБА_1 зазначає, що у випадку встановлення факту відсутності спільного бюджету у подружжя ОСОБА_2 , тільки її діти матимуть законне право після її смерті претендувати на ту нерухомість, яка набута ОСОБА_1 у період з 1996 року по 2006 рік.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що заявник не може реалізувати свої особисті права чи інтереси через необхідність встановлення юридичного факту відсутності у подружжя ОСОБА_3 спільного бюджету з 1996 року по 2006 рік. При цьому, суд звертає увагу заявника, що посилання на майбутнє питання спадкування не є правовою підставою для встановлення юридичного факту, про який заявляє ОСОБА_1 . Нормами чинного законодавства України не передбачено можливості встановлення факту «на майбутнє», тобто прав, які можливо будуть порушені у майбутньому, в той час, як матеріали справи не містять доказів наявності будь - яких спірних правовідносин, які б могли бути урегульовані шляхом встановлення факту відсутності у подружжя ОСОБА_3 спільного бюджету у певний часовий проміжок.

Крім того, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, у новій редакції, з урахуванням визначеної заявником мети встановлення такого факту, ОСОБА_1 не зазначає коло заінтересованих осіб, тобто, осіб, яких прямо чи опосередковано буде стосуватися встановлення такого факту.

З наведеного слідує, що заявник ОСОБА_1 вимоги ухвали про залишення заяви без руху не виконала, не зазначила на виникнення, зміну або припинення яких особистих чи майнових прав фізичних осіб впливає встановлення такого, не обгрунтувала необхідності встановлення такого факту саме станом на дату звернення.

Вказані недоліки заяви є суттєвими і такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі до їх усунення.

Відповідно до частини дев`ятою статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Тобто, виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦПК України, дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні заяви до суду є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен, як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Відповідно до вимог частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявникові.

В зв`язку з тим, що заявником недоліки, зазначені в ухвалі суду від 25 листопада 2024 року не усунуто, суд приходить до висновку, що заяву слід вважати неподаною та повернути заявнику.

Водночас, суд роз`яснює заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 10, 185, 258-260, 261, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, - вважати не поданою та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова