25.11.2024 Справа № 469/548/20
2/469/65/24
17 жовтня 2024 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Райффайзен Банк про припинення іпотеки,-
в с т а н о в и в :
Адвокат Труба К.Б., яка діє в інтересах позивачів, 21 липня 2020 року звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила визнати припиненим договір іпотеки, укладений 18 червня 2007 року між позивачами та ВАТ Райффайзен Банк Аваль (на час постановлення рішення змінив назву на Акціонерне товариство "Раффайзен Банк"), зареєстрований в реєстрі за №1325, посилаючись на припинення основного зобов"язання унаслідок смерті боржника за кредитним договором, забезпеченого іпотекою.
Боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2018 року провадження у справі за позовом ПАТ Райффайзен Банк Аваль до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито; представники банку були присутні у судових засіданнях у цій справі, їх явка була визнана судом обов"язковою та копії ухвал суду вони отримували.. Про смерть боржника позивач ОСОБА_3 повідомила юридичний відділ банку та надала копію свідоцтва про смерть.
Крім того, банк протягом встановленого ч.4 ст.559 ЦК України строку та до дня звернення позивачів до суду не пред"явив до них позову як до поручителів, що є підставою для припинення поруки.
Ухвалою суду від 23 липня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.
06 грудня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання, у якому закінчено розгляд справи по суті, позивачі та їх представник не з`явились, представник позивача надала заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності.
Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у раніше наданих поясненнях представника відповідача ОСОБА_6 ; зазначив, що п.8.8 договору іпотеки передбачив перехід зобов"язань боржника до його спадкоємців у випадку його смерті.
Під час першого судового засідання з розгляду справи по суті представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, зазначала, що провадження у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника ОСОБА_4 закрите за відсутністю спадкового майна; банку було відомо про смерть боржника ще у 2015 році, тому сплинув строк пред"явлення позову до поручителів.
Обставини, встановлені судом
Зокрема, додатковою угодою №1 від 07 вересня 2007 року встановлено процентну ставку у розмірі 9,00% річних, інші умови кредитного договору залишись без змін (т.1, а.с.110);
Додатковою угодою №3 від 15 січня 2010 року тимчасово на строк з 16 січня 2010 року по 15 січня 2011 року (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 3,00% річних; після 15 січня 2011 року проценти розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 9,00% річних; процентна ставка підвищується до розміру 16,85% річних у випадку, якщо з будь-яких причин на поточний (картковий) рахунок позичальника, відкритий у кредитора, припинилося зарахування заробітної плати від роботодавця позичальника, у зв`язку з чим графік погашення кредиту, що є підставою для визначення розміру зобов`язань позичальника, викладено у новій редакції (т.1, а.с.114--116).
Додатковою угодою №4 від 16 січня 2011 року тимчасово на строк з 16 січня 2011 року по 15 січня 2012 року (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5,00% річних; після 16 січня 2012 року проценти розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 9,00% річних, цей пункт втрачає свою силу, якщо позичальником буде порушено будь-які грошові зобов`язання за кредитним договором на строк, що складає 30 календарних днів; процентна ставка підвищується до розміру 13,2% річних у випадку припинення трудового договору між кредитором та позичальником, у зв`язку з чим графік погашення кредиту, що є підставою для визначення розміру зобов`язань позичальника, викладено у новій редакції (т.1, а.с.117-121).
Додатковою угодою №5 від 11 січня 2012 року тимчасово на строк з 16 січня 2012 року по 15 січня 2013 року (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 6,00% річних; після 16 січня 2013 року проценти розраховуються на підставі процентної ставки в розмірі 9,00% річних, цей пункт втрачає свою силу, якщо позичальником буде порушено будь-які грошові зобов`язання за кредитним договором на строк, що складає 30 календарних днів; процентна ставка підвищується до розміру 13,2% річних у випадку припинення трудового договору між кредитором та позичальником, у зв`язку з чим графік погашення кредиту, що є підставою для визначення розміру зобов`язань позичальника, викладено у новій редакції (т.1, а.с.122-125).
Додатковою угодою №6 від 27 березня 2012 року збільшено строк кредиту на 121 календарний місяць, визначену дату остаточного погашення кредиту 18 липня 2037 року; тимчасово на період з 15 квітня 2012 року по 14 жовтня 2012 року зменшено розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором; з 15 квітня 2012 року погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтентних платежів відповідно до графіку погашення кредиту, у зв`язку з чим графік погашення кредиту, що є підставою для визначення розміру зобов`язань позичальника, викладено у новій редакції (т.1, а.с.126-130).
За умовами договору іпотеки позивачі як майнові поручителі боржника ОСОБА_4 передали в забезпечення виконання зобов"язань за основним договором в іпотеку цілий житловий будинок, який є спільною сумісною власністю іпотекодавців, та земельну ділянку площею 0,0798 га, належну ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.5.2 договору іпотеки, у разі порушення боржником основного зобов"язання або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушення, у якому зазначається стислий зміст порушених зобов"язань, вимога про виконання порушеного зобов"язання у не менш як тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишиться без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати стягнення на предмет іпотеки.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником в строк зобов"язання за основним договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України "Про іпотеку", у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису (п.5.3 договору іпотеки).
Пунктом 5.4 договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання боржником зобов`язаня за основним договором, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 в рахунок виконання зобов`язання за осносним договором у порядку, передбаченому ст.37 Закону України Про іпотеку, та зареєструвати право власності на предмет іпотеки. В такому випадку цей договір виступає правовстановлюючим документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. У разі переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки права і вимоги інших осіб на це нерухоме майно, зареєстровані у встановленому законом порядку, залишаються дісними. Іпотекодержатель несе відповідальність за задоволення прав чи вимог інших осіб на предмет іпотеки, які мають вищий пріоритет. Задоволення прав чи вимог осіб з нижчим пріоритетом здійснюється у межах перевищення вартості нерухомого майна, визначеної шляхом його оцінки, після задоволення прав чи вимог, які мають вищий пріоритет, над розміром забезпеченої цим договором вимоги іпотеко держателя..
У пункті 8.8. договору іпотеки сторони договору домовились, що у випадку смерті боржника зобов"язання за цим договором переходять до його спадкоємців.
27 березня 2012 року сторонами укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Мартинюк О.Б. 18 червня 2007 року по реєстру за № 1325 (т.1, а.с.18-19), у якому п.1.1 договору іпотеки викладено у новій редакції: договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем/боржником, за умовами якого іпотекодавець/боржник зобов`язаний до 18 липня 2037 року повернути іпотеко держателю кредит, сплатити проценти за користування ним згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором та договором іпотеки.
Угод, за якими поручителі були згодні зі зміною процентної ставки за користування позичальником кредиту, суду не надано.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За змістом пункту 7 цієї статті окремим способом захисту є припинення правовідношення.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.(ч.5 ст.3 Закону України "Про іпотеку")
Частиною першою статті 17 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Згідно зі ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ч.1 ст. 574 ЦК України заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому.
Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду; до застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 574 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.
Норми ЦК України передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).
Ухвалою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 24 грудня 2015 року провадження у справі зупинене до встановлення правонаступника відповідача; судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.39); смерть ОСОБА_4 підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (т.1, а.с.24).
Ухвалою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 19 лютого 2018 року провадження у вказаній справі закрито у зв"язку зі смертю відповідача, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва (п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України) (т.1, а.с.37).
Судом встановлено, що спадкової справи після смерті ОСОБА_4 не виявлено.
Ухвала від 19 лютого 2018 року набрала законної сили 07 березня 2018 року (т.1, а.с.37).
Явка представника позивача у справі № 488/4069/15-ц була визнана судом обов"язковою виходячи з особливостей вказаної справи та необхідності з"ясування його позиції (т.1, а.с.38).
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Також, як неодноразово зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі Каракуця проти України).
Вимоги ЦПК України націлені саме на добросовісне користування своїми правами та можливість на умовах змагальності їх захищати.
Згідно з ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається; за змістом ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов"язані виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом; зазначене, відповідно до принципу юридичної визначеності як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує учасників справи самостійно цікавитися перебігом розгляду судом цивільної справи.
Отже, банк як позивач у справі № 488/4069/15-ц повинен був цікавитися ходом розгляду справи та своєчасно довідатися про смерть відповідача у цій справі ОСОБА_4 і про постановлення ухвал про зупинення провадження від 24 грудня 2015 року та про закриття провадження у справі від 19 лютого 2018 року.
Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі № 469/829/20 за вказаним позовом (т.1, а.с.140-141); на день постановлення цього рішення остаточне рішення у справі № 469/829/20 відсутнє.
Банк не пред"явив вимог як кредитор до спадкоємців померлого боржника у порядку ст.1281 ЦК України.
Зазначеною статтею ЦК (у редакції, що діяла на дату смерті позичальника ОСОБА_4 10 листопада 2015 року) встановлювався порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, а саме :
1. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
2. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
4. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно із ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц).
Відповідач не надав доказів звернення з вимогами до спадкоємців в порядку ст.ст.1281, 1282 ЦК України, не довів належними та допустимими доказами належність позивачів до спадкоємців боржника ОСОБА_4 та прийняття ними спадщини після його смерті, а посилання відповідача про проживання спадкодавця на момент смерті за однією адресою з позивачами, що грунтується на зазначених у кредитному та іпотечному договорах і додаткових угодах до них адресах позичальника та іпотекодавців, носить характер припущення та на підставі ч.6 ст.81 ЦПК України не може бути покладене в основу судового рішення.
Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність посилань позивачів на припинення права вимоги відповідача до боржника ОСОБА_4 , що, відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку", є підставою для припинення іпотеки.
Посилання позивачів на припинення поруки у зв"язку з пропуском строку пред"явлення вимоги до поручителів (ч.4 ст.559 ЦК України) не відповідає положенням діючого законодавства.
Відповідно до вказаної норми порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Відповідно до визначень, що містяться в ст.1Закону України "Про іпотеку", іпотекодержателем є кредитор за основним зобов`язанням.
Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.
Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника.
Статтею 546 ЦК України порука та застава визначені як окремі види забезпечення зобов`язань. Поручитель і майновий поручитель є суб`єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Поручитель є суб`єктом такого виду забезпечення виконання зобов`язання, як порука, а майновий поручитель є суб`єктом іншого виду забезпечення виконання зобов`язання - застави. Правовий статус поручителя й майнового поручителя врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення та для вирішення спорів за їхньої участі шляхом безпосередного застосування відповідних норм цивільного закону.
Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 глави 49 ЦК України і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі № 3-43гс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-109цс14).
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15-ц.
Визначаючи спосіб захисту прав позивачів, суд застосовує висновки Верховного Суду, сформовані у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 161/6253/15-ц (провадження № 14-32цс20).
Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.
Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.
Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц.
Право визначення предмету позову належить лише позивачу, який обирає правомірний та ефективний спосіб захисту прав та інтересів.
Способи захисту прав та інтересів, за загальним правилом, визначені частиною другою статтею 16 ЦК України. Одним зі способів захисту прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини другої статі 16 ЦК України), що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.
Водночас, під зміною предмету позову необхідно розуміти зміну способу (або способів) захисту права чи законного інтересу.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін.
Звертаючись до суду із позовом у цій справі, позивачі у прохальній частині позовної заяви просили визнати договір іпотеки припиненим. При цьому на обґрунтування своїх вимог позивачі як фактичні підстави позову визначали припинення зобов`язання за кредитним договором унаслідок смерті боржника та непред`явлення кредитором вимоги (позову) до поручителів, тому іпотека за договором, яким забезпечувалося виконання кредитного договору як основного зобов`язання, також є припиненою як похідне зобов`язання. Як на правові підстави вимог позивачі посилалися на статті 608, 559 ЦК України.
Оцінюючи правомірність та ефективність обрано способу захисту, суд виходить із того, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості; змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін.
Зі змісту зазначених підстав позову є очевидним те, що позивачі, звертаючись до суду, обґрунтовували свої вимоги припиненням саме іпотеки за іпотечним договором як правовідношення, тобто похідного зобов`язання, а не самого договору іпотеки, як домовленості чи документу, тобто застосованої в іншому сенсі категорії «договір».
Виходячи з такого розуміння категорії «договір», вимога про визнання таким, що припинено, договору іпотеки, а також вимога про визнання такими, що припинилися правові відносини з іпотеки, є тотожними за своєю правовою природою та змістом.
Враховуючи те, що позивачами обраний правомірний та ефективний спосіб захисту своїх прав та інтересів - визнання права (що включає в себе також відсутність права), тому при формулюванні резолютивної частини рішення слід врахувати висновок Верховного Суду України у справі № 6-243цс14 про те, що право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.
Некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Оскільки позов задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
у х в а л и в :
Позов задовольнити.
Визнати такою, що припинена, іпотеку за іпотечним договором, укладеним 18 червня 2007 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", посвідченим приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О.Б. та зареєстрованим за № 1325.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: