Справа № 565/705/24
Провадження № 2/565/269/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області

під головуванням суддіДемчини Т.Ю.
з участю секретаря судового засіданняАлексейчик А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (надалі ТОВ «Діджи Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 55579,00 грн. заборгованості за договором кредиту № 3595426 від 13.04.2021, у тому числі заборгованості по поверненню тіла кредиту у розмірі 13500,00 грн., 40579,25 грн. процентів за користування позикою за період з 13.04.2021 по 27.07.2021 включно та заборгованості за комісією у розмірі 1500,00 грн., судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі - ТОВ «Мілоан») в електронній формі договору про споживчий кредит, відповідач отримав кредит на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник ОСОБА_1 порушив умови укладеного договору щодо своєчасності повернення позичених коштів та сплати відсотків, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 55579,00 грн. 13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 07Т, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги стягнення заборгованості за договором кредиту №3595426 від 13.04.2021, укладеним ОСОБА_2 з ТОВ «Мілоан».

Представником відповідача ОСОБА_3 заявлено клопотання про витребування з архіву Кузнецовського міського суду Рівненської області матеріалів цивільної справи №565/1090/24 для огляду, з метою перевірки та встановлення факту стягнення з ОСОБА_1 у даній справі заборгованості на користь ТОВ «Діджи Фінанс» за платіжним дорученням, на яке представник позивача посилається як на підставу позовних вимог і у даній справі. Ухвалою суду від 11.11.2024, занесеною до журналу судового засідання, вказане клопотання задоволене та витребувано для огляду матеріали цивільної справи №565/1090/24.

20 серпня 2024 року до суду надійшов відзив відповідача, у якому зазначається про недоведеність позивачем факту видачі кредиту, необґрунтованість нарахування процентів за користування кредитом, відсутність розрахунку заборгованості та доказів пролонгації договору кредиту. Крім того, у клопотанні про витребування доказів представник позивача ОСОБА_3 посилається на те, що спір у частині повернення кредитних коштів, наданих ОСОБА_1 згідно платіжного доручення від 13.04.2021 у розмірі 15000,00 грн., вже вирішений судом у цивільній справі № 565/1090/24.

У відповіді на відзив представник позивача заперечує доводи відповідача, вважає договір про споживчий кредит № 3595426 від 13.04.2021 укладеним в електронній формі з дотриманням вимог цивільного законодавства, зазначає про те, що заборгованість за кредитним договором нараховано первісним кредитором правомірно, після переходу права вимоги до ТОВ «Діджи Фінанс» додаткові нарахування не здійснювалися, штрафні санкції до боржника не застосовувалися. На підтвердження видачі коштів відповідачу до позовної заяви додано відповідне платіжне доручення. Інші заяви по суті справи від учасників не надходили.

В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, клопотав про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Полюхович О.І. до суду не з`явилися, представник клопотала про розгляд справи у їх відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Мілоан» до суду не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляду у його відсутності не подавав.

На підставі ст.223 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. При цьому суд встановив та врахував наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 13 квітня 2021 року укладено договір про споживчий кредит № 3595426 (індивідуальна частина, надалі договір), за умовами якого ОСОБА_1 отримав у кредит грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. строком на 30 днів з можливістю пролонгації, на умовах сплати процентів в розмірі 5625,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, з 13.04.2021 по 13.05.2021, та зобов`язався здійснити сплату заборгованості по кредиту/сплату комісії за управління та обслуговування кредиту одним із способів, зазначених на сайті товариства. Позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.п.1.5.1-1.5.2 Договору, в термін (дату), вказаний в п.1.4. У випадку, якщо Позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах, визначених п.2.3 Договору. Договором передбачено можливість його пролонгації на пільгових або стандартних (базових) умовах (п.п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 2.2.1, 2.3.1, 2.4.1, 2.5. договору кредиту).

Вказаний договір укладений шляхом подання відповідачем ОСОБА_1 13 квітня 2021 заявки на отримання кредиту № 3595426 через кабінет клієнта на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua та погодження такої заявки ТОВ «Мілоан» з наступним підписанням договору, що підтверджує узгодження сторонами істотних умов договору споживчого кредиту № 3595426.

За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Таким чином, суд вважає доведеним, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями через особистий кабінет користувача із використанням веб-сайту URL: https://miloan.uа та застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаного договору є додатки до нього, також підписані електронним цифровим підписом позичальника, у тому числі Паспорт споживчого кредиту. Вказані висновки суду узгоджуються з практикою Верховного Суду, зокрема, викладеною у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20.

Зарахування коштів у розмірі 15000,00 грн. на картковий рахунок позичальника ОСОБА_1 підтверджується платіжним дорученням № 43758307 від 13 квітня 2021 року, доданим до позовної заяви, що спростовує доводи відповідача про неотримання кредитних коштів, наведені у відзиві на позовну заяву.

При цьому суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що судом вже розглянуто та вирішено спір про стягнення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Мілоан» за позикою, перерахованою позичальнику вказаним платіжним дорученням, у справі № 565/1090/24. Зі змісту рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 20.08.2024, ухваленого у цивільній справі № 565/1090/24 за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Мілоан», вбачається, що предметом судового розгляду було виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № 101375355 від 13.05.2021, укладеним з ТОВ «Мілоан», кошти за яким були перераховані на платіжну картку позичальника згідно з платіжним дорученням № 27621107 від 13 травня 2021 року. Копія вказаного платіжного доручення долучена позивачем у цивільній справі № 565/1090/24 як доказ.

Ці платіжні доручення мають різні реквізити та дати, а також здійснені через різні фінансові установи платників, є документами первинного бухгалтерського обліку та посвідчують факти перерахування ОСОБА_1 коштів у розмірі по 15000,00 грн. як 13.04.2021, так і 13.05.2021. Будь-які підстави вважати, що вказані документи підтверджують проведення одного і того платежу, у суду відсутні.

Відтак, суд вважає доведеним як факт укладення ОСОБА_1 з ТОВ «Мілоан» 13.04.2021 в електронному вигляді договору про споживчий кредит № 3595426, так і факт отримання позичальником ОСОБА_1 на виконання його умов від позикодавця ТОВ «Мілоан» грошових коштів у розмірі 15000,00 грн., перерахованих згідно платіжного доручення № 43758307 від 13.04.2021.

Статтями 512-514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 13 вересня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу № 07Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» (клієнт) зобов`язався відступити ТОВ «Діджи Фінанс» (фактору) права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором.

Передання вказаних грошових вимог оформлено Актом приймання-передачі реєстру прав вимоги від 13 вересня 2021 року.

Як вбачається з Витягу від 20 лютого 2024 року з Додатку до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021, за цим договором передано право грошової вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за договором № 3595426 від 13.04.2021, сума заборгованості позичальника за яким становить 55579,25 грн., у тому числі по поверненню тіла кредиту 13500,00 грн., за відсотками - 40579,25 грн, за комісією 1500,00 грн.

Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ТОВ «Мілоан» за договором № 3595426 від 13.04.2021 право вимоги у передбаченому законом порядку перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З відомості від 03.04.2024 про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 3595426, а також розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором слідує, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 55679,25грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 13500,00 грн., заборгованості по процентам в розмірі 40579,25 грн. та заборгованості за комісією у розмірі 1500,00 грн. 13 травня 2021 року відповідачем сплачено 1500,00 грн. за тілом кредиту, 2137,00грн. процентів по кредиту, 1500,00 грн. комісії за пролонгацію. Розрахунок проведено за період з 13 квітня 2021 року по 27 липня 2021 року.

Так як строк повернення позики на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1046, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення суми позичених коштів у неповернутому розмірі 13500,00 грн.

Вирішуючи вимоги в частині стягнення процентів за користування наданими в позику коштами, суд враховує, що відповідач заперечує правомірність нарахування йому процентів за користування позикою у період після встановленого у договорі 30-денного строку кредитування, тобто після 13.05.2021. Оцінюючи ці доводи ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

За умовами укладеного між сторонами договору про споживчий кредит, строк кредиту становить 30 днів з 13.04.2021, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 13.05.2021 (п.п.1.3, 1.4 договору). За цей період нарахуванню підлягають: комісія за надання кредиту в розмірі 1500,00 грн. (п.1.5.1 договору) та проценти за процентною ставкою 1,25 % на день від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитування, що складає 5625,00 грн. (п.1.5.2 договору).

Проте зі змісту Відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення від 03.04.2024 вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувались позичальнику у період з 14.04.2021 по 27.07.2021. При цьому доказів укладення ОСОБА_1 додаткових угод до Договору про споживчий кредит № 3595426 від 13.04.2021 суду не надано.

Разом з тим, норми про нарахування процентів за процентною ставкою 1,25 % на день до дати повернення позики та сплати усіх інших платежів за договором позики, його положення не містять. Положення п.2.3.1.2 Договору про споживчий кредит № 3595426 від 13.04.2021 про те, що позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але не більше 60 днів, а також у Паспорті споживчого кредиту № 3595426, з огляду на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду застосовані бути не можуть.

При цьому положення у п.7.1 договору про те, що договір діє на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки, і закінчується не раніше повного виконання сторонами своїх зобов`язань, не свідчить про те, що сторони погодили нарахування та сплату процентів від дати отримання позики і до дати повного виконання своїх зобов`язань позичальником. Умовами договору передбачено сплату позичальником неустойки у разі прострочення виконання грошових зобов`язань у виді пені та процентів (п.п.4.1 4.5 про споживчий кредит).

Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження здійснення у визначеному договором порядку пролонгації договору позики між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . Відтак, за встановлених судом обставин, наявність у п.7.1. договору кредиту умови про продовження строку його дії після настання строку виконання позичальником ОСОБА_1 грошового зобов`язання у разі його невиконання, не впливає на настання узгодженого сторонами у п.1.4 договору про споживчий кредит строку повернення ним грошових коштів, та не змінює його.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Виходячи зі змісту вищезазначених норм, а також п.1.4 договору про споживчий кредит, починаючи з 13 травня 2021 року ОСОБА_1 допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, виходячи з вищенаведеної правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, за період після прострочення боржника проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит) стягненню не підлягають, натомість за період після такого прострочення можуть бути стягнуті проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відсутні підстави також для врахування у заборгованість ОСОБА_1 комісії за пролонгацію договору у розмірі 1500,00 грн., сплаченої 13.05.2021, оскільки таку пролонгацію суд вважає недоведеною.

Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «Діджи Фінанс» нарахованих ТОВ «Мілоан» позичальнику ОСОБА_1 за умовами договору позики процентів за користування позикою, починаючи з дати настання прострочення виконання ним грошових зобов`язань 13 травня 2021 року, а також комісії за пролонгацію договору.

Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягають стягненню, суд керується наступним. Виходячи зі змісту позовної заяви та долученого розрахунку заборгованості суд переконався, що позивачем заявлено до стягнення: тіло кредиту у розмірі 13500,00 грн., 1500,00грн комісії, а також 40579,25 грн. процентів за користування кредитом за період з 13.04.2021 по 27.07.2021.

Разом з тим, виходячи з положень п.1.5.2 договору кредиту, наявні правові підстави для нарахування позичальнику ОСОБА_1 процентів за користування кредитом, виходячи з базової процентної ставки за період строку кредиту за період з 13.04.2021 по 13.05.2021: 15000,00 грн. * 1,25 % * 30 днів = 5625,00 грн. Крім того, для стягнення заборгованості за процентами необхідно вирахувати з нарахованої їх суми сплачений їх розмір (2137,00 грн., сплачені 13.05.2021), тобто: 5625,00 грн. 2137,00 грн. = 3488,00 грн.

Отже, загальний розмір заборгованості, щодо якої виходячи з умов укладеного договору кредиту наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», складається з 13500,00 грн. тіла кредиту та 3488,00 грн. несплачених процентів за користування кредитом, а всього: 13500,00 грн. + 3488,00 грн. = 16988,00 грн.

Виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, закріплених у ст.13 ЦПК України, у суду відсутні підстави для вирішення питання стягнення з ОСОБА_1 коштів відповідно до ст.625 ЦК України за період прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин суд вбачає правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про споживчий кредит № 3595426 від 13.04.2021, укладеним з ТОВ «Мілоан», на користь нового кредитора - позивача ТОВ «Діджи Фінанс» у визнаному судом обґрунтованим розмірі 16988,00 грн.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, суду подано копію договору про надання правової допомоги від 11.12.2023, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» в особі директора Романенка М.Е. та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», копію Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 20.02.2024. Згідно доданого акту, АБ «Анастасії Міньковської» в надано наступні послуги клієнту ТОВ «Діджи Фінанс»: правовий аналіз обставин спірних правовідносин, надання правових консультацій; складання позовної заяви та формування додатків до неї, загальною вартістю 6000,00 грн.

Виконуючи вимоги процесуального закону щодо оцінки співмірності витрат на оплату послуг з надання правничої допомоги встановленим процесуальним законом критеріям, суд вважає заявлений їх розмір таким, що відповідає складності справи та обсягу наданих послуг та виконаних робіт, враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, обсяг наданих послуг та інші встановлені у ст.137 ЦПК України критерії.

Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача 740,42 грн. судового збору та 1833,92 грн. витрат на надання професійної правничої допомоги, а всього 2574,34 грн. понесених судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.526, 530, 625, 634, 639, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 223, 258-259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 16988 (шістнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» понесені позивачем судові витрати у розмірі 2574 (дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) грн. 34 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина