Справа № 646/1065/22
№ провадження 2/646/1027/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.24 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Благої І.С.,

за участю секретаря судового засідання Волікової Д.Д.,

представниці позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю,-

в с т а н о в и в:

22.02.2022 адвокат Катрич М.М. звернулася до Червонозаводського районного суду м.Харкова в інтересах ОСОБА_3 з вищевказаним позовом, яким (з урахуванням уточнень від 08.05.2024) просить:

-припинити право спільної часткової власності відповідачки на ( одну другу) частину житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 28,0 кв.м., загальною площею 51,6 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами: вбиральня літ. «Г»; сараї літ. «Д», «Ж»; льох літ. «Е»; огорожа № 1,2,4, що знаходяться в АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 977 кв.м., кадастровий номер :06:006:0008 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна № 101 від 11.03.2020 року, номер запису право власності № 35922314 за ОСОБА_2 ;

-визнати за позивачем право особистої приватної власності на вищевказану частину нерухомого майна.

У судовому засіданні відповідачка просила повернути позов позивачу, посилаючись на те, що фактично предметом позову є скасування рішення суду, яким було здійснено поділ між сторонами спірного нерухомого майна як спільної сумісної власності подружжя.

Представниця позивача заперечувала проти цього, посилаючись на те, що суд має вирішити цивільно-правовий спір між сторонами.

Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позову представниці позивача.

Так, рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20.11.2019 у цивільній справі №646/606/19 було задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя:

- здійснено поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу з ОСОБА_3 ,

- визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-1» житловою площею - 28,0 кв.м., загальною площею - 51,6 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами: вбиральня літ. «Г»; сараї літ. «Д», «Ж»; льох літ. «Е»; огорожа № 1,2,4, що знаходяться в АДРЕСА_1 , та розташовані на земельній ділянці площею 977 кв.м., кадастровий номер :06:006:0008, ринкова вартість якого складає 401 000, 00 грн.

Розглядаючи справу №646/606/19, суд встановив, що вищевказане нерухоме майно було придбано подружжям ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) у шлюбі та є їх спільним сумісним майном (об`єктом права спільної сумісної власності подружжя).

Вказане судове рішення від 20.11.2019 набрало законної сили 21.12.2019.

При цьому, звертаючись 22.02.2022 з позовом про припинення за відповідачкою права спільної часткової власності на майно, яке було поділене між сторонами рішенням суду від 20.11.2019, та визнання за позивачем права власності на частину цього майна, що на підставі вказаного судового рішення належить відповідачці, представниця позивача посилається як на підставу позовних вимог на обставини, які відносяться до цивільно-правового спору щодо правового режиму спірного майна (особиста власність одного з подружжя або спільна сумісна власність подружжя).

Отже, за наявності рішення суду, яким було вирішено це питання та яке набрало законної сили, представниця позивача фактично ставить його під сумнів, а доводи позовної заяви від 22.02.2022 (з урахуванням уточнень від 08.05.2024) по своїй суті можуть бути доводами апеляційної скарги або заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами (за наявності передбачених ЦПК підстав та умов), але аж ніяк не підставою нового позову.

Такі процесуальні дії представниці позивача свідчать про свідоме ігнорування принципів юридичної визначеності та обов`язковості судового рішення, які гарантовані ст.129 Конституції України та конвенційними обов`язками держави згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що принцип правової визначеності означає, що остаточне судове рішення не може ставитися під сумнів.

Таким чином, подання адвокатом позову, яким ставиться під сумнів остаточне судове рішення і яким нехтується принцип обов`язковості судового рішення та принцип правової визначеності, є зловживанням процесуальними правами.

Такі дії завідомо суперечать завданню цивільного судочинства.

Положеннями ч.1 ст.44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У частині другій ст.44 ЦПК України наведений невичерпний перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до ч.3 ст.44 ЦПК якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Таким чином, позовна заява підлягає поверненню особі, які ініціювала цей судовий процес, оскільки такі її дії є зловживанням процесуальними правами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.44, 258-261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Визнати зловживанням процесуальними правами подання адвокатом Катрич Марією Миколаївною в інтересах ОСОБА_3 позовної заяви до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю.

Повернути представниці позивача адвокату Катрич Марії Миколаївні позовну заяву, яка подана нею в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, а також уточнену позовну заяву від 08.05.2024р.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після проголошення, але може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І.С.Блага