Справа № 285/1651/24
провадження у справі № 2/0285/868/24
09 липня 2024 року м. Звягель
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді……...………….......Літвин О. О.,
секретаря…………………………......Калетинця Б. Р.,
представника позивача........................ ОСОБА_1 ,
розглянувши ЗАОЧНО у відкритому судовому засіданні в залі суду
за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу
до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»
треті особи: приватний нотаріус
Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області
Грисюк Олена Василівна,
приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області
Лужинецький Павло Вікторович,
про оскарження виконавчого напису нотаріуса,
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.
Представник відповідача та ІІІ особи в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності.
Причини повторної неявки відповідача невідомі, своїм правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви або відзиву, він не скористався. Клопотань, які б свідчили про зацікавленість відповідача у розгляді справи, матеріали справи не містять.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
05.05.2020 рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в зв`язку з чим прізвище позивача змінено на Туровська.
Порядок вчинення нотаріальних дій встановлюється Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі за текстом Порядок).
Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.18 ЦК України).
Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 (далі за текстом Перелік). Тобто, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, окрім іншого, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих кредитором повідомлень, письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.
Матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення.
Дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.
У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).
Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів.
Перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника, та спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Другий етап вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).
Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 8 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Для обґрунтування правомірності своїх дій відповідач повинен був надати суду докази, які стали підставою нотаріусу для видачі оспорюваного виконавчого напису. В порушення зазначених процесуальних норм права відповідачем не спростовано доводи позивача, що заборгованість є безспірною, а також не надано інших доказів щодо правомірності своїх дій.
В частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми грошових коштів за відкритим виконавчим провадженням слід зазначити наступне.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, зокрема і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ст.1212 ЦК України).
Відтак, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
У позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідача усі понесені ним судові витрати, які відповідно до ст.133 ЦПК України складаються з судового збору та, окрім інших, витрат на професійну правничу допомогу.
Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Шепетою Р. Л. 15.03.2024 укладено угоду-доручення про надання правничої допомоги, надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та квитанцію до прибуткового касового ордеру №8 за послуги, де вказано вартість послуг адвоката в розмірі 3000 грн.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 06.07.2015 у справі «Заїченко проти України»). У своєму рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (28.12.2002) Європейський суд зазначив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на іншу сторону покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.
Таким чином, враховуючи норми ЦПК та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем факт надання адвокатом професійної правничої допомоги у цій справі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на: професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн та судовий збір на загальну суму 1816,80 грн, понесений позивачем при подачі позову в сумі 1211,20 грн та при поданні заяви про вжиття заходів забезпечення позову в сумі 605,60 грн.
Окрім того при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір лише за одну позовну вимогу, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,
Позов задовольнити повністю.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис,
вчинений 17.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною,
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь держави 1211,20 грн судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи (ст.ст.352, 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду (ст.273 ЦПК України).

Головуюча суддя О. О. Літвин