16.10.2024 Справа № 363/4314/24
РІШЕННЯ

Іменем України

16 жовтня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Охоти Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 23.07.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) зареєстровано шлюб, про що органом реєстрації актів цивільного стану складено відповідний актовий запис № 176. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_4 . 10.12.2019 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/14798/19 шлюб між сторонами було розірвано.

29.04.2020 року Вишгородським районним судом Київської області у справі № 363/1072/20 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 12.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

16.02.2024 року Вишгородським відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 74187140 з примусового виконання судового наказу від 17.06.2020 року у справі № 363/1072/20 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

З 12.03.2020 року по теперішній час ОСОБА_2 матеріальної допомоги сім`ї не надає, своє місце проживання та роботи приховує, вихованням дочки не займається, дитина перебуває на повному утриманні матері. Судовий наказ від 17.06.2020 року у справі № 363/1072/20 ОСОБА_2 не виконує.

Відповідно до довідки Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві) від 02.08.2024 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 74187140 за період часу з 12.03.2020 року по 31.07.2024 року становить 221 747 грн. 77 коп.

Позивачем ОСОБА_1 здійснено розрахунок пені на існуючу заборгованість зі сплати аліментів, яка за вказаний період становить 1 684 874 грн. 03 коп.

З урахуванням вищевикладеного та положень ст. 196 СК України, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 12.03.2020 року по 31.07.2024 року у розмірі 221 747 грн. 77 коп., та стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 16.09.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав шляхом подачі заяв по суті справи.

До судового розгляду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 44-66), в якому ОСОБА_2 підтвердив, що 29.04.2020 року Вишгородським районним судом Київської області винесено судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх спільної доньки ОСОБА_4 , 2016 р.н. у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), починаючи з 12.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 майже протягом чотирьох років не зверталася до виконавчої служби з відповідним судовим наказом, не пред`являла його до виконання. Протягом цього часу ОСОБА_2 добровільно намагався виконувати свій обов`язок з утримання дитини, всіляко намагався зв`язатися з ОСОБА_1 та отримати інформацію щодо карткового рахунку, на який би він міг сплачувати аліменти на утримання доньки. Натомість ОСОБА_1 постійно змінювала карткові рахунки, блокувала їх, через що ОСОБА_2 був позбавлений можливості сплачувати аліменти. ОСОБА_2 зміг відновити сплату аліментів, коли отримав у лютому 2024 року повідомлення про відкриття виконавчого провадження та реквізити для сплати аліментів. На даний момент часу ОСОБА_2 здійснює оплату аліментів шляхом їх перерахування на рахунок виконавчої служби.

Таким чином, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 посилається на те, що його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів немає. Після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 поступово здійснює погашення існуючої заборгованості зі сплати аліментів, тому станом на 11.09.2024 року сукупний розмір заборгованості складає 120 376 грн. 69 коп.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просив врахувати, що наразі він має іншу сім`ю та є батьком багатодітної сім`ї, що, на переконання сторони відповідача, є підставою для зменшення розміру пені.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а у разі їх задоволення зменшити розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів до 20 000 грн. 00 коп.

Крім того, від сторони відповідача надійшли заперечення щодо розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 108-116), в яких з урахуванням наведених аргументів ОСОБА_2 просив відмовити у стягненні з нього понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, а у випадку задоволення позовних вимог зменшити розмір понесених витрат до 1 000 грн. 00 коп.

До судового розгляду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив (а.с. 90-102). У відповіді на відзив стороною позивача зазначено, що питання щодо сплати аліментів ОСОБА_2 завжди уникав, не намагався вирішити питання сплати аліментів на утримання дитини. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 офіційно був працевлаштований у ТОВ «Сільпо Фуд», однак при цьому аліменти на утримання доньки не сплачував. Між сторонами були невирішені фінансові питання, внаслідок чого ОСОБА_2 брав у ОСОБА_1 грошові кошти у борг, після чого повертав їх на банківський рахунок позивача, вказуючи призначенням таких переказів сплату аліментів на утримання дитини, що не відповідає дійсності.

Крім того, у відповіді на відзив сторона позивача просила врахувати, що після пред`явлення позову про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_2 дійсно почав сплачувати існуючу заборгованість зі сплати аліментів. Однак до відкриття виконавчого провадження та пред`явлення цього позову ОСОБА_2 жодних аліментів не сплачував, життям, побутом доньки не цікавився, ніколи її не провідував. У зв`язку з цим ОСОБА_1 наполягала на тому, що розмір заборгованості зі сплати аліментів, з якого має розраховуватися пеня, становить 221 747 грн. 77 коп., тобто розмір заборгованості без урахування внесених відповідачем платежів після пред`явлення позову.

На додаток до цього, від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких було надано відповіді щодо заперечень сторони відповідача до заяви про розподіл судових витрат. Крім того, у поясненнях ОСОБА_1 було зазначено, що з травня 2020 року ОСОБА_2 достовірно знав про існування судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, але уникав його виконання. Неотримання судового наказу та неподання його вчасно до виконання, ОСОБА_1 пояснила тим, що ОСОБА_2 повідомив їй про скасування судового наказу, а також тим, що вона не була юридично обізнаною щодо процедури виконання судового рішення та необхідністю його пред`явлення до виконання.

Інших заяв по суті справи від учасників справи на момент ухвалення судового рішення не надходило.

У судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце його проведення. До судового засідання від представника позивача та представника відповідача надійшли клопотання про проведення судового розгляду за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, враховуючи подані ними заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України (Постанова КЦС ВС від 19.02.2024 року у справі № 761/893/23, провадження № 61-17723св23).

У Постанові КЦС ВС від 19.01.2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) зроблено наступні висновки щодо правозастосування положень ст. 196 СК України:

«Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії; положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин; в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України; при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства;

учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів.

невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи;

стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;

розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;

при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується».

Крім того, у Постанові КЦС ВС від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц зазначено: «у разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %».

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.07.2016 року (а.с. 7) судом встановлено, що 23.07.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) було зареєстровано шлюб, про що органом реєстрації актів цивільного стану складено відповідний актовий запис № 176.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 13.12.2016 року (а.с. 8) судом встановлено, що під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.12.2019 року у справі № 756/14798/19, яке набрало законної сили 10.01.2020 року (а.с. 9), судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

29.04.2020 року за заявою ОСОБА_1 Вишгородським районним судом Київської області у межах справи № 363/1072/20 винесено судовий наказ (а.с. 10) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 29.04.2020 року, видано судове рішення стягувачу 17.06.2020 року.

За результатами огляду матеріалів справи № 363/1072/20 судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо належного вручення судового наказу ОСОБА_1 . Натомість у матеріалах справи наявне зворотне поштове повідомлення, з якого вбачається, що копію судового наказу від 29.04.2020 року було вручено ОСОБА_2 20.05.2020 року. Таким чином, з 20.05.2020 року ОСОБА_2 був обізнаний про існування судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

З матеріалів справи № 363/1072/20 слідує, що 01.06.2020 року ОСОБА_2 було подано заяву про скасування судового наказу від 29.04.2020 року, а ухвалою суду від 03.06.2020 року відмовлено у скасуванні судового наказу. Ухвала суду від 03.06.2020 року оскарженню не підлягає, набрала законної сили 03.06.2020 року.

13.11.2023 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи № 363/1072/20 та безпосередньо ознайомилася з матеріалами справи 16.11.2023 року.

17.01.2024 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про видачу дублікату судового наказу, яку ухвалою суду від 24.01.2024 року було задоволено, видано ОСОБА_1 дублікат судового наказу від 29.04.2020 року у справі № 363/1072/20.

Ухвала суду від 24.01.2024 року про видачу дублікату судового наказу не оскаржувалася, набрала законної сили, а ОСОБА_1 15.02.2024 року через свого представника отримала дублікат судового наказу від 29.04.2020 року у справі № 363/1072/20.

Дублікат судового наказу від 29.04.2020 року та копія ухвали суду від 24.01.2024 року про видачу дублікату судового наказу наявні і в матеріалах цієї справи (а.с. 10-11).

Постановою головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Орленко М.М. від 16.02.2024 року судовий наказ від 29.04.2020 року у справі № 363/1072/20 прийнято до виконання шляхом відкриття 16.02.2024 року виконавчого провадження № 74187140 (а.с. 14).

Таким чином, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки, яким аліменти присуджено з 12.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, було відкрито лише 16.02.2024 року.

З листа Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області № 41244 від 02.08.2024 року (а.с. 15) судом встановлено, що після відкриття виконавчого провадження № 74187140, згідно заяви боржника ОСОБА_2 було передано з Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області до Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області. 12.06.2024 року виконавче провадження № 74187140 було прийнято Коростишівським ВДВС у Житомирському районі Житомирської області до виконання шляхом винесення виконавцем відповідної постанови.

З довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів № 41245 від 02.08.2024 року (а.с. 16), розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 17-19), судом встановлено, що по квітень 2024 року включно нарахування заборгованості зі сплати аліментів здійснювалося Вишгородським ВДВС у Вишгородському районі Київської області. Станом на 01.04.2024 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становила 216 724 грн. 52 коп.

З травня 2024 року нарахування заборгованості зі сплати аліментів вже здійснювалося Коростишівським ВДВС у Житомирському районі Житомирської області. Станом на 01.08.2024 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становила 221 747 грн. 77 коп.

З наданого стороною відповідача розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зробленого Коростишівським ВДВС у Житомирському районі Житомирської області станом на 11.09.2024 року (а.с. 60-61), судом встановлено, що з моменту відкриття у лютому 2024 року виконавчого провадження № 74187140 ОСОБА_2 було сплачено 51 163 грн. 46 коп. в якості аліментів за судовим наказом від 29.04.2020 року.

Крім того, як вбачається з Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області № 46783 від 12.09.2024 року (а.с. 59), державним виконавцем також було проведено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці з урахуванням середньомісячної заробітної плати відповідної місцевості, а також зараховано суми сплачених ОСОБА_2 аліментів, квитанції про сплату яких були надані після відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням вищевикладеного, станом на 11.09.2024 року сукупна заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів складає 120 376 грн. 69 коп.

В установленому законодавством порядку ані позивачем, ані відповідачем не оскаржувалися вищезазначені та досліджені розрахунки заборгованості зі сплати аліментів. Однак при цьому між сторонами наявний спір щодо сукупного розміру заборгованості зі сплати аліментів за період з 12.03.2020 року по 31.07.2024 року. Стороною позивача зазначено про те, що заборгованість за цей період складає 221 747 грн. 77 коп., а стороною відповідача 120 376 грн. 69 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 12.03.2020 року по 31.07.2024 року має суттєве значення для вирішення заявлених вимог щодо нарахування та стягнення пені, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України виступає максимальною межею розміру пені, що може бути нарахована за цей період.

Визначаючи сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період, суд враховує ті обставини, що виконавче провадження № 74187140 з виконання судового наказу від 29.04.2020 року було відкрито Вишгородським ВДВС у Вишгородському районі Київської області і перебувало на його виконанні з лютого 2024 року по квітень 2024 року. З травня 2024 року вказане виконавче провадження перебуває на виконанні Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області. Вказані обставини безумовно вплинули на визначення основи нарахування аліментів, а саме середньомісячної заробітної плати по місцевості, за відповідний період, оскільки розмір такої заробітної плати різний у Київській та Житомирській областях.

Таким чином, сукупний розмір заборгованості за вказаний період на переконання суду має розраховуватися до квітня 2024 року включно за показниками Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області, а з травня 2024 року по липень 2024 року за показниками Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області.

При цьому, всупереч доводам сторони позивача, суд не може не враховувати факти здійснення ОСОБА_2 погашення заборгованості зі сплати аліментів після відкриття виконавчого провадження, оскільки такі погашення відповідно до вищезазначеної судової практики та положень ст. 534 ЦК України йдуть на погашення виниклої заборгованості зі сплати аліментів з моменту їх присудження, тобто з 12.03.2020 року. Відповідно факти погашення заборгованості зі сплати аліментів після відкриття виконавчого провадження та після пред`явлення позову впливають на сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів.

Доводи сторони позивача щодо неврахування здійснених ОСОБА_2 погашень заборгованості зі сплати аліментів, оскільки фактично ці кошти є поверненням ОСОБА_2 боргу перед ОСОБА_1 , суд не приймає до уваги. У матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існувало конкретне грошове зобов`язання, в якому ОСОБА_2 виступав боржником, а перераховані ним кошти є виконанням обов`язку з повернення боргу.

З розрахунку заборгованості Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області (а.с. 18-19) вбачається, що станом на лютий 2024 року, тобто на момент відкриття виконавчого провадження № 74187140, сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів становив 206 886 грн. 52 коп.

З розрахунку заборгованості Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області (а.с. 60-61) вбачається, що державним виконавцем зараховано в якості погашення заборгованості зі сплати аліментів наступні платежі ОСОБА_2 : 2 693 грн. 47 коп. у квітні 2020 року, 5 025 грн. 13 коп. у листопаді 2020 року, 2 110 грн. 55 коп. у грудні 2020 року, 2 100 грн. 00 коп. у березні 2024 року, 4 793 грн. 46 коп. у квітні 2024 року; 2 100 грн. 00 коп. у травні 2024 року, 2050 грн. 00 коп. у червні 2024 року, 2020 грн. 00 коп. у липні 2024 року, 2100 грн. 00 коп. у серпні 2024 року, 36 000 грн. 00 коп. у вересні 2024 року.

Таким чином, ОСОБА_2 було сплачено 60 992 грн. 61 коп., що відповідно до ст. 534 ЦК України були зараховані на погашення заборгованості зі сплати аліментів, що утворилася з 12.03.2020 року.

З урахуванням вищевикладеного, станом на лютий 2024 року, тобто на момент відкриття виконавчого провадження, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 145 893 грн. 91 коп. (206 886 грн. 52 коп. 60 992 грн. 61 коп.). Учасниками справи не надано інших доказів погашення ОСОБА_2 заборгованості до моменту відкриття виконавчого провадження, а державним виконавцем не відображено інших погашень у розрахунку заборгованості.

У зв`язку з відсутністю інших погашень, враховуючи вищевикладене, за період з лютого 2024 року по 31.07.2024 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів збільшилася на 23 849 грн. 25 коп. (4919 грн. у лютому 2024 року, 4919 у березні 2024 року, 4919 грн. у квітні 2024 року, 3030 грн. 75 коп. у травні 2024 року, 3030 грн. 75 коп. у червні 2024 року, 3030 грн. 75 коп. у липні 2024 року). Таким чином, актуальний сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 12.03.2020 року по 31.07.2024 року з урахуванням зроблених ним погашень становить 169 743 грн. 16 коп. (145 893 грн. 91 коп. + 23 849 грн. 25 коп.), що і є межею нарахування пені за вказаний період.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України обов`язковою умовою для нарахування і стягнення пені на заборгованість зі сплати аліментів є наявність вини платника аліментів у виникненні такої заборгованості.

У Постанові від 18.01.2023 року у справі № 161/5211/22 КЦС ВС погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів з моменту їх присудження до дня ухвалення судового рішення про їх стягнення.

У Постанові від 25.06.2018 року у справі № 523/1974/16-ц КЦС ВС погодився з висновками судів попередніх інстанцій про звільнення боржника від сплати заборгованості по аліментами за період з моменту їх присудження і до моменту пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки особа, на користь якої присуджено аліменти, протягом тривалого часу без поважних причин не пред`являла виконавчий документ до виконання.

У свою чергу, у Постанові від 19.02.2024 року у справі № 761/893/23 КЦС ВС зазначив: «з дня набрання рішенням суду від 23 грудня 2010 року у справі № 2-17607/10 законної сили, згідно з яким були присуджені аліменти, та до моменту пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання (15 вересня 2022 року), у відповідачки були відсутні майнові претензії до відповідача щодо сплати аліментів. Після відкриття 15 вересня 2022 рокувиконавчого провадження відповідач почав сплачувати заборгованість за аліментами, що вбачається зі звіту здійснення відрахування та виплат від 06 квітня 2023 року за № 407, а також розрахунку заборгованості по аліментах у рамках виконавчого провадження станом на 01 квітня 2023 року. Тому заборгованість по сплаті аліментних платежів за період з листопада 2012 року по серпень 2022 року включно виникла не з вини платника аліментів.

Перебуваючи за кордоном, позивачка не залишила ні рахунку, ні інших реквізитів, за якими відповідач міг би перераховувати кошти на утримання дитини. Між ними також не було досягнуто іншої домовленості, щодо відкриття рахунку на ім`я дочки для акумулювання аліментів за увесь період після ухвалення рішення суду. Позивачка також з огляду на домовленість, враховуючи зміст поданої нотаріально посвідченої заяви, не зверталася до виконавчої служби із заявою про виконання рішення суду про стягнення аліментів аж до вересня 2022 року.

Тобто, з часу набрання рішенням суду від 23 грудня 2010 року у справі № 2-17607/10 законної сили про стягнення з відповідача аліментів, позивачка не вчиняла жодних заходів з виконання рішення суду про стягнення аліментів.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, шо позивачка до дня звернення виконавчого листа до примусового виконання (15 вересня 2022 року) зверталася до відповідача про необхідність виконання рішення суду у добровільному порядку, повідомивши його про способи перерахування коштів, її номер банківського рахунку, або інші можливі способи перерахування аліментних платежів.

Отже, відсутні підстави для нарахування пені за прострочення сплати аліментних платежів за період з листопада 2012 року по серпень 2022 року включно, оскільки у відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості, а також відсутній умисел на ухилення від сплати заборгованості за аліментами. Тобто, відповідачем спростовано презумпцію вини платника аліментів за період з листопада 2012 року по серпень 2022 року включно.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач був обізнаний про рішення суду, а тому зобов`язаний сплатити неустойку за весь період невиконання рішення суду про стягнення аліментів, є безпідставними, так як суди надали належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, врахували наявність заяви позивачки про відсутність майнових претензій до відповідача, її поведінку щодо звернення до виконання рішення суду лише у вересні 2022 року, ненадання відповідачу рахунків, за якими останній мав би перераховувати кошти позивачці, перебування позивачки з дочкою за кордоном, а тому дійшли вірного висновку про те, що відповідач не допустив свідомого ухилення від сплати аліментів».

Таким чином, ВС у вищезазначеній справі погодився з тим, що вина платника аліментів у виникненні заборгованості зі сплати аліментів до моменту відкриття виконавчого провадження відсутня.

Судом встановлено, що судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 був виданий 29 квітня 2020 року за заявою ОСОБА_1 . Тобто, саме ОСОБА_1 було ініційовано судовий процес у порядку наказного провадження шляхом подачі відповідної заяви про видачу судового наказу.

З матеріалів справи № 363/1072/20 судом підтверджено, що ОСОБА_2 був обізнаний про судовий наказ від 29.04.2020 року вже 20.05.2020 року. У той же час, ОСОБА_1 , як особа, яка ініціювала процес видачі судового наказу та в інтересах якої він видавався, вказаний судовий наказ не отримувала. Лише у листопаді 2023 року, тобто більше ніж через 3 роки з моменту видачі судового наказу, ОСОБА_1 проявила інтерес щодо ініційованого нею же судового процесу та подала заяву про отримання вказаного судового наказу, а у подальшому лише 15.02.2024 року отримала дублікат судового наказу від 29.04.2020 року.

Тобто, до листопада 2023 року ОСОБА_1 жодного разу не поцікавилася щодо стану судової справи про стягнення аліментів на утримання дитини, не зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу, не зверталася до органів виконання судового рішення та не вживала жодних дій щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки. Матеріали позовної заяви не містять також будь-яких документів щодо того, що протягом цього часу у ОСОБА_1 були претензії до ОСОБА_2 щодо сплати ним аліментів на утримання дитини, щодо того, що вона зверталася до нього з метою організації процесу добровільної сплати аліментів, зокрема, шляхом надання реквізитів для їх сплати чи відкриття рахунку на ім`я дитини.

Натомість як вбачається з наданих стороною відповідача платіжних інструкцій (а.с. 51-54), у 2019-2020 роках ОСОБА_2 перераховував на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки, що і не було спростовано стороною позивача. А з наданої відповідачем переписки (а.с. 48-50), належність та достовірність якої сторонами не оспорювалася, вбачається, що ОСОБА_2 вживав заходи щодо організації процесу сплати аліментів, зокрема, запитував номер банківської картки, відкрив картковий рахунок на ім`я дитини, а після відкриття виконавчого провадження здійснив оплату заборгованості в частковому обсязі.

Таким чином, до 2023 року у ОСОБА_1 з огляду на її процесуальну поведінку та наявні матеріали справи, були відсутні будь-які претензії щодо сплати ОСОБА_2 аліментів.

Тривале непред`явлення судового наказу до виконання сторона позивача пояснила відсутністю юридичної обізнаності та іншими обставинами, що не знаходять свого доказового підтвердження. Разом з тим, юридична необізнаність не є достатньою поважною причиною, з якої ОСОБА_1 протягом трьох років взагалі не цікавилася станом розгляду поданої нею заяви. Тим більше, наявна у матеріалах справи № 363/1072/20 заява про видачу судового наказу та додатки до неї не вказують на те, що ОСОБА_1 була юридично необізнаною. Принаймі суду невідомо з яких причин ОСОБА_1 не могла звернутися за правовою допомогою для вирішення питання щодо отримання інформації про стан судової справи та подальших дій після видачі судового наказу.

Таким чином, поважних причин непред`явлення судового наказу від 29.04.2020 року до примусового виконання протягом тривалого часу стороною позивача не доведено.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_2 відсутні ознаки свідомого, умисного ухилення від сплати аліментів, що призвело б до утворення з його вини заборгованості зі сплати аліментів за період з 12.03.2020 року по січень 2024 року включно. Таким чином, вина ОСОБА_2 у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за період з 12.03.2020 року і по момент відкриття виконавчого провадження № 74187140 відсутня.

Вказані обставини не спростовують факту існування заборгованості зі сплати аліментів, починаючи з 12.03.2020 року, однак свідчать про те, що вина ОСОБА_2 у виникненні цієї заборгованості відсутня. Виникнення вказаної заборгованості зумовлено тривалим, без поважних причин, непред`явленням судового наказу до виконання.

Оскільки здійснені ОСОБА_2 платежі на погашення заборгованості по аліментам, у тому числі після відкриття виконавчого провадження № 74187140, враховуються в погашення заборгованості за попередні періоди, починаючи з 12.03.2020 року, та не є достатніми для покриття всієї заборгованості, що існувала до моменту відкриття виконавчого провадження, а доказів здійснення будь-яких інших платежів стороною відповідача не надано, то відповідно з моменту відкриття виконавчого провадження за кожен місяць у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів. При цьому будь-яких доказів відсутності вини ОСОБА_2 у виникненні цієї заборгованості стороною відповідача не надано. А наявність інших дітей не є достатньою причиною для несплати аліментів в межах виконавчого провадження за судовим наказом.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 має право нарахування пені на заборгованість зі сплати аліментів по момент пред`явлення даного позову, однак стороною позивача з урахуванням принципу диспозитивності обмежено період нарахування санкції з 12.03.2020 року по 31.07.2024 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд здійснює розрахунок пені на заборгованість по аліментам з лютого 2024 року по 31.07.2024 року. Аналіз наданого стороною позивача розрахунку заборгованості пені (а.с. 3-4) не дає можливості з ним погодитися, оскільки, як чітко видно з розрахунку, сторона позивача починає рахувати період прострочення з першого числа місця, в якому мали були сплачені аліменти, а не з першого числа наступного місяця, що суперечить вищезазначеній судовій практиці. Тому наданий розрахунок пені підлягає перерахунку. При цьому суд не може здійснити розрахунок пені на заборгованість зі сплати аліментів за липень 2024 року, оскільки вона утворюється з 01.08.2024 року, що є виходом за межі заявленого стороною позивача періоду.

Розрахунок пені на заборгованість зі сплати ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини за період з лютого 2024 року по 31.07.2024 року є наступним:

№Заборгованість по аліментах за відповідний місяцьКількість днів прострочення заборгованості по аліментах за відповідний місяць, починаючи з 01 числа наступного місяця до 31.07.2024 рокуРозрахунок пеніРозмір пені за відповідний періодМежа нарахування пені
1.Лютий 2024 року 4919 грн. 00 коп.З 01.03.2024 року по 31.07.2024 року = 153 дні4919*153*1%7 526 грн. 07 коп.169 743 грн. 16 коп.
2.Березень 2024 року 4919 грн. 00 коп.З 01.04.2024 року по 31.07.2024 року = 122 дні4919*122*1%6 001 грн. 18 коп.
3.Квітень 2024 року 4919 грн. 00 коп.З 01.05.2024 року по 31.07.2024 року = 92 дні4919*92*1%4 525 грн. 48 коп.
4.Травень 2024 року 3030 грн. 75 коп.З 01.06.2024 року по 31.07.2024 року = 61 день3030,75*61*1%1 848 грн. 75 коп.
5.Червень 2024 року 3030 грн. 75 коп.З 01.07.2024 року по 31.07.2024 року = 31 день3030,75*31*1%939 грн. 53 коп.

З урахуванням викладеного, розмір пені на заборгованість зі сплати аліментів за період з лютого 2024 року по 31.07.2024 року становить 20 841 грн. 01 коп. (7 526,07+6001,18+4525,48+1848,75+939,53), що і підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 200 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи розмір заявлених позовних вимог по відношенню до розміру задоволених вимог, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 582 грн. 80 коп.

Оскільки позивач у категорії справ про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів звільнений від сплати судового збору, то з ОСОБА_2 на користь держави також підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст. 12, 81, 133, 141, 259, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) пеню за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з лютого 2024 року по червень 2024 року у розмірі 20 841 (двадцять тисяч вісімсот сорок одна) гривня 01 копійка.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 582 (п`ятсот вісімдесят дві) гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 208 (двісті вісім) гривень 44 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено і проголошено 21.10.2024 року о 09 год. 40 хв.

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач:

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Головуючий суддя О.В. Рукас