справа № 274/3059/24
провадження № 2/0274/976/24
Рішення

Іменем України

08.07.2024 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Григоришина В.В. звернулася в суд з вищезазначеним позовом, згідно якого просить визнати за нею право на земельну частку (пай) по ПКА «Світанок» Гардишівської сільської ради Бердичівського району, Житомирської області, розміром 2,32 умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , 1935 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті свого батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер спадкодавець - ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) по ПКА «Світанок» в с. Гардишівка Гардишівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Вказує, що спадкодавця ОСОБА_3 було включено в список за №271 додатку до Державного акта на право колективної власності на землю ПКА «Світанок» с.Гардишівка Гардишівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Проте, ні сертифікат, ні державний акт на право власності на земельну ділянку він за свого життя не отримав. Після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) фактично успадкувала його донька - ОСОБА_2 , проте не оформила своїх спадкових прав та не отримала правовстановлюючих документів. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. На випадок своєї смерті, ОСОБА_2 зробила заповідальне розпорядження, відповідно до якого заповіла їй все своє майно. 9 березня 2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) по ПКА «Світанок» в с.Гардишівка Гардишівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №28/02-31 від 29.03.2024 року, їй надано роз`яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю у неї документа, що посвідчує право на земельну частку (пай) ОСОБА_3 чи ОСОБА_2 . В зв`язку з чим просить визнати за нею право на земельну частку (пай), в порядку спадкування за заповітом в судовому порядку.

Представник позивачки в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити.

Представник відповідача також в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, своєї позиції щодо поданої заяви не зазначив (а.с.62).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер спадкодавець - ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , зареєстроване Гардишівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області, актовий запис №18 (а.с.11).

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) по ПКА «Світанок» в с. Гардишівка Гардишівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

Той факт, що ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай), підтверджується довідкою Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Житомирській області №559/35-24 від 22.02.2024 року, в якій вказано, що прізвище ОСОБА_3 було включене за №271 в список - додаток до Державного акта на право колективної власності на землю ПКА «Світанок» с.Гардишівка Гардишівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області (а.с.12-16).

В зазначеній вище довідці, наданій Управлінням надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, також міститься інформація про те, що гідно з Книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по ПКА «Світанок» с. Гардишівка Гардишівської сільської ради ОСОБА_3 не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай); згідно з Книгами записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом до 1 січня 2013 року відсутні відомості щодо реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 , право на вищезазначену земельну частку (пай) фактично успадкувала його донька - ОСОБА_2 проте не оформила своїх спадкових прав та не отримала правовстановлюючих документів, що підтверджується матеріалами спадкової справи №28/2012 до майна померлої ОСОБА_2 від 04.04.2012 року (а.с. 34-60).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Гардишівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, актовий запис №11 (а.с.17).

На випадок своєї смерті, ОСОБА_2 зробила заповідальне розпорядження, відповідно до якого заповіла своє майно ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.04.2013 року за реєстраційним № НОМЕР_3 , відповідно до якого, на підставі заповіту, посвідченого секретарем Гардишівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 18.06.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №20, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , 1935 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.18).

Відповідно до довідки від 29.03.2024 року, виданою приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу, після смерті ОСОБА_2 , 15.11.1935 року, заведена спадкова справа 28/2012, згідно якої спадкоємцем за заповітом є - ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємицею була його дочка - ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.19).

29 березня 2024 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Вовк Г.А. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) по ПКА «Світанок» в с.Гардишівка Гардишівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №28/02-31 від 29.03.2024 року їй надано роз`яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю у неї документа, що посвідчує право на земельну частку (пай) ОСОБА_3 чи ОСОБА_2 (а.с.20).

Відповідно до довідки №1216/35-24 від 05.04.2024 року, виданою Відділом №2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, розмір земельної частки (паю) по ПКА «Світанок» Гардишівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області становить 2,32 умовних кадастрових гектара (а.с.21).

Як вбачається з довідки №1217/35-24 від 05.04.2024 року, виданою Відділом №2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, вартість земельної частки (паю) по ПКА «Світанок» Гардишівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області становить 59428, 35 грн (а.с.22).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК).

Стаття 41 Конституції встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Частиною 2 ст.14 Конституції та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу гарантується право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК).

Частина 3 ст.1268 ЦК встановлює, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до пп.4.16 п.4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п.3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно з пунктом 1 Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства; паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (абзаци 2, 3).

У пункті 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» вказано, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Право власності на земельну ділянку, згідно положень ст.1225 ЦК, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.125 ЗК право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

П.17 Перехідних положень ЗК передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, згідно п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» земельна частка (пай) має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 червня 2021 року в справі № 612/401/19 (провадження № 61-4633св20) зроблено висновок, що: «за змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай)».

Слід зазначити, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який згідно п.1 розділу II Прикінцевих положень набрав чинності з 01.01.2019, внесені зміни до законодавчих актів України, зокрема до ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Згідно ч.2 ст.13 Закону «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в нинішній редакції) невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст.3 Закону «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

За положеннями ст.392 ЦК, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності.

Згідно роз`яснень Міністерства юстиції України №19-32/319від 21.02.2005, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. В даному випадку звернутися з заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за померлою особою мають право її спадкоємці.

Оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що незаконність набуття померлими права на спадкове майно судом не встановлено, позивачка у справі є єдиною спадкоємицею за заповітом, суд вважає обґрунтованими вимоги щодо визнання за нею права на земельну частку (пай), так як досліджені докази свідчать про неможливість оформити спадщину в нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів.

Визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) не порушує права та інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 12-13,76-81,89,211,247,258,263-265,354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , право на земельну частку (пай) по ПКА «Світанок» Гардишівської сільської ради Бердичівського району, Житомирської області, розміром 2,32 умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , 1935 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті свого батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.М. Вдовиченко