ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7970/24 Справа № 212/5422/24 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Лідовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/5422/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яводчак Олександр Васильович, до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яводчак Олександр Васильович,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року 2024 року,

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яводчак О.В., звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі по тексту АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з 30 червня 1994 року по 14 січня 2022 року працювала на посаді машиніста конвеєра дробильно-сортувальної фабрики ДП «КДЗРК», ВАТ «Кривбасзалізрудком», ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником яких є відповідач АТ «Кривбасзалізрудком».

Працюючи у шкідливих умовах праці позивач отримала наступні професійні захворювання за діагнозами: - Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня. Код MKX-10 - J44. - Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта на фоні протрузій дисків С3-С4, С4-С5, С5-С6, С6-С7, гриж дисків L1-L2, L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня та колінних суглобів (ПФ другого-третього ступеня). Код MKX-10 - М 54.1. - Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість справа другого ступеня (з легким зниженням слуху), зліва третього ступеня (з помірним зниженням слуху) - за класифікацією ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Код МКХ-10 - Н 90.3.

07 травня 2024 року позивачу за результатами огляду МСЕК первинно було встановлено 65% втрати працездатності безстроково та ІІІ групу інвалідності безстроково.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, вона втратила своє здоров`я, чим їй була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком чого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя.

На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 325 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 245 000 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в сумі 2 450 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яводчак О.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2024 року та збільшити розмір моральної шкоди до заявленого ним в позовній заяві.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано вимоги розумності та справедливості, при визначенні розміру моральної шкоди, не враховано у повній мірі стан здоров`я позивача. Внаслідок втрати працездатності на підприємстві відповідача позивач постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний сухий кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, загальну слабкість, підвищену втому, головний біль, запаморочення, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових, колінних суглобах, зниження слуху на обидва вуха, шум у голові та у вухах, коливання АТ, відчуття серцебиття, набряки гомілок. Вже протягом довгих років життя позивача переповнене болю та страждань, вона потребує систематичного лікування. Посилається, що дані обставини заслуговують особливої уваги при визначенні розміру грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, однак не були ретельно досліджені а враховані судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позивачем розміру моральної шкоди, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами наявними в матеріалах справи, що позивачка ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» (до перейменування - ДП «КДЗРК», ВАТ «Кривбасзалізрудком», ПАТ «Кривбасзалізрудком») з 30 червня 1994 року по 14 січня 2022 року на посаді машиніста конвеєра дробильно-сортувальної фабрики.

14 січня 2022 року була звільнена за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно зі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією Трудової книжки.

Відповідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04 березня 2024 року ОСОБА_1 було встановлено діагноз: - Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН-другого ступеня. Код MKX-10 - J44. - Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта на фоні протрузій дисків С3-С4, С4-С5, С5-С6, С6-С7, гриж дисків L1-L2, L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-S1, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остерартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня та колінних суглобів (ПФ другого-третього ступеня). Код MKX-10 - М 54.1. - Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість справа другого ступеня (з легким зниженням слуху), зліва третього ступеня (з помірним зниженням слуху) - за класифікацією ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Код МКХ-10 - Н 90.3. (а.с. 11-13)

Стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 27 років 06 місяців (пункт 12 Акту).

В пункті 17 Акту вказано, що хронічне професійне захворювання (отруєння) у позивача виникло за таких обставин: Працюючи машиністом конвеєра на дільниці №30 шахти «Козацька» («Гвардійська») ВАТ «Кривбасзалізрудком», ПАТ «Кривбасзалізрудком» та АТ «Кривбасзалізрудком» у період з 30 червня 1994 по 14 січня 2022 ОСОБА_1 керувала конвеєрами; здійснювала реверсування і перемикання руху конвеєрів, регулювання ступеня їх завантаження; регулювала натяжні пристрої і рух стрічки; слідкувала за правильним розвантаженням гірничої маси у приймальні агрегати; видаляла з конвеєрної стрічки сторонні предмети, прибирала розсипану гірничу масу; ліквідувала затори в лотках. Внаслідок недосконалості технології збагачення руди, мавших місце порушень в роботі систем аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадала під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, шуму та фізичного навантаження.

У п. 18 Акту вказано, що причиною виникнення професійного захворювання стали: - Пил переважно фіброгенної дії: Концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала граничнодопустиму в 2.1 рази (4,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3), згідно Наказу МОЗ України від 14.07.2020 №596 «Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони»; - Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та перемішується вручну, перевищувала на 3 кг і складала 10 кг при нормі до 7 кг; періодичне перебування у робочій позі стоячи 80% зміни при нормі до 60%; нахили тулуба (вимушені, більше 30°) 103 рази за зміну, при нормі - 51-100 разів; згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014; - Шум: Еквівалентний рівень шуму перевищував на 10,3 дБА (90,3 дБА при гранично допустимому рівні 80 дБА), згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку і інфразвуку».

У пункті 20 Акту щодо осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, вказано, що враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 27 років 07 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівників структурного підрозділу, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо.

Довідкою МСЕК серії 12 ААА №144439 від 07 травня 2024 року ОСОБА_1 первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% (30% по радикулопатії, 20% по ХОЗЛ, 15% по туговухості) з 08.04.2024 року безстроково.

Довідкою МСЕК серії 12ААГ №573574 від 07 травня 2024 року ОСОБА_1 внаслідок професійного захворювання встановлено ІІІ групу інвалідності з 08 квітня 2024 року безстроково.

Крім того, підставою для встановлення професійного захворювання позивачу послужив профмаршрут, вказаний у Медичному висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 06 лютого 2024 року, протокол №184. Так, стаж роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах на ДСФ ш.Гвардійська АТ «КЗРК» машиністом конвеєра 27 років 6 міс., а саме: з 30 червня 1994 року по 14 січня 2022 року.

Відповідно наданих копій виписки з медичної карти стаціонарної хворої, позивач неодноразово проходила обстеження та знаходилася на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, 237-1 КЗпП України та виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивачки моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими нею на виробництві відповідача професійними захворюваннями.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею173 КЗпП України визначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992 р. № 2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04 березня 2024 року, причиною виникнення професійних захворювань позивача є тривалий час впливу на працівника шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу.

Отже, роботодавець АТ «Кривбасзалізрудком» під час роботи позивача на підприємстві, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивачки, які завдають їй фізичного болю та душевних страждань, виникли також з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів під час її роботи на підприємстві.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача в сумі 245 000 гривень, суд першої інстанції виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності, із встановленням інвалідності третьої групи безстроково, період роботи позивачки на підприємстві відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов без повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача.

Зокрема, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, визначений судом до стягнення з відповідача на користь позивача без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона, на теперішній час, втратила професійну працездатність у загальному розмірі 65% та їй встановлено ІІІ групу інвалідності, що свідчить про тяжкість та незворотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, а також неможливість відновлення попереднього стану.

Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки її постійно турбує біль та вона періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.

Виходячи з цих обставин, апеляційний суд, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, працю в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 65%, з визнанням позивачці ІІІ групи інвалідності, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, з урахуванням меж заявлених позивачкою позовних вимог, вважає справедливим в її ситуації визначити розмір моральної шкоди у 325 000 гривень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, шляхом збільшення його з 245 000 гривень до 325 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, тобто до заявленого позивачкою в позовній заяві.

Відповідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів апеляційного суду змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави та збільшує цей розмірі з 2 450 гривень до 3 250 гривень, тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Крім того, з відповідача на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 3 900 гривень за подання позивачем апеляційної скарги. (3250 х 150% х 0,8)

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яводчак Олександр Васильович, задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 245 000 гривень до 325 000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2024 року в частині визначення розміру судових витрат, стягнутих з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмірі з 2 450 гривень до 3 250 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги позивачем у розмірі 3 900 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста