Єдиний унікальний номер судової справи: 487/2928/22 Головуюча у 1-й інстанції Лагода А.А.
Провадження № 22ц/812/1662/24 Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

25 листопада 2024 року м. Миколаїв справа №487/2928/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В. В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданої від його імені представником адвокатом Ремешевським Євгеном Анатолійовичем, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Лагоди А.А. в приміщення цього суду в м. Миколаєві зі складанням його повного тексту, по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

встановив:

У вересні 2022 року ТОВ ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за двома різними електронними кредитними договорами.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 28 січня 2021 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі ТОВ ФК «Інвеструм») укладено кредитний договір №17122-01/2021 на суму 6 000 грн за допомогою електронного підпису позичальника відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора надісланого на мобільний телефон. Внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6 000 грн та процентами за користування кредитом в сумі 18 000 грн.

11 серпня 2021 року між ТОВ ФК «Інвеструм» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №11082021 у відповідності до умов якого ТОВ ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, зокрема права грошової вимоги до відповідача в сумі 24 000 грн.

17 лютого 2021 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі - ТОВ КУ«ЄКГ») укладено кредитний договір №/635459 на суму 5 800 грн за допомогою використання позичальником одноразового ідентифікатора. Внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5800 грн та процентами за користування кредитом в сумі 17 313 грн.

21 січня 2022 року між ТОВ КУ«ЄКГ» та ТОВ ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №21012022 у відповідності до умов якого ТОВ КУ«ЄКГ» передало (відступило) ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, зокрема права грошової вимоги до відповідача в сумі 23 113 грн.

Посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 17122-01/2021 від 28 січня 2021 року на підставі договору факторингу №11082021 від 11 серпня 2021 року в розмірі 24000,00 грн, за кредитним договором № /635459 від 17 лютого 2021 року на підставі договору факторингу № 2112022 від 21 січня 2022 року в розмірі 23113,00 грн та понесені судові витрати.

14 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ремешевського Є.А. надійшов до суду відзив на позовну заяву. У відзиві представник наголошував, що до позовної заяви позивачем не додано документів, які підтверджували факт надання кредитів саме позикодавцями, відповідач заперечував факт отримання кредитних коштів від перелічених в позові фінансових компаній. Крім цього, відсутність в матеріалах справи доказів видачі кредиту унеможливлює визначення дати видачі кредитних коштів, що є необхідним для вірного визначення розміру плати за правомірне використання кредитних коштів. Додаткова угода №2 в частині збільшення відсоткової ставки суперечить умовам п.2.3. кредитного договору №17122-01/2021. Сума нарахованих процентів не відповідає умовам кредитного договору. Аналогічні заперечення відповідач навів і по відношенню до кредитного договору №/635459. На вказаних аргументах відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

20 серпня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_3 надійшли до суду додаткові пояснення у справі. Позивач наголошував про укладення кредитних договорів та додатків до них шляхом електронного підпису з боку відповідача за відповідним алгоритмом. Щодо нарахування процентів, то позивач посилається на постанову Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 та наголошував про нарахування відсотків саме за кожен день користування кредитом, а не за статтею 625 ЦК України. Відносно первинних документів на отримання та повернення кредитних коштів відповідачем, то позивач не є первісним кредитором, а дані документи за п.35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, формуються банком і є банківською таємницею, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, має банк-емітент та відповідач. Додатково позивач надав інформаційну довідку про транзакції на картку відповідача та повідомив про звернення до первісних кредиторів із запитами для спростування тверджень відповідача.

02 вересня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ремешевського Є.А. надійшли до суду заперечення (відповідь на відзив). У відповіді на відзив ОСОБА_1 зауважував, що позивач обґрунтовує правомірність укладання кредитних договорів в електронній формі, але не зауважує на тому, що відповідач не намагається спростувати факт підписання жодного з кредитних договорів. Натомість відповідач посилається на відсутність факту виконання їх умов з боку позикодавців, які потім переуступили права вимоги за ними позивачу. Згідно із ч. 4 ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування цих обставин покладається на позивача, але у відповіді на відзив позивач такого обов`язку не виконав. Окремо, стосовно кредитного договору № 17122-01/2021 відповідач спростовує факт погодження ним змін до цього кредитного договору, з посиланням на норми частини 3 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», які прямо вказують на нікчемність таких змін, оскільки зі змісту додаткових угод неможливо встановити дату відправлення повідомлення про зміну умов кредитування відповідачу. Ця обставина відповіддю позивача на відзив не спростована. Посилання позивача на постанову Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 05 квітня 2023 року взагалі є недоречним, оскільки позивач просто цитує зміст окремої частини названої постанови, без прив`язки до контексту та оцінки загального змісту постанови. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відмовила у відступу від правового висновку наведеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та в черговий раз підтвердила сталість правозастосовчої практики Верховного Суду в кредитних справах в питанні періоду нарахування процентів. Крім цього позивач, стверджуючи про безготівкове перерахування позичальнику кредитних коштів ігнорує доводи відповідача про наявність у цьому випадку у платника примірника платіжних доручень або виписки банку платника, який підтверджує факт списання коштів із рахунку. Посилання на відсутність у позивача первинних документів не може прийматися до уваги з огляду на зміст статей 517, 518 ЦК України.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2024 року позов ТОВ ФК «ЄАПБ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ ФК«ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № 17122-01/2021 від 28 січня 2021 року станом на 11 серпня 2021 року в розмірі 24000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ ФК«ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № /635459 від 17 лютого 2021 року станом на 21 січня 2022 року в розмірі 23113 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено укладення електронних кредитних договорів між фінансовими установами, як первісними кредиторами, та відповідачем, як позичальником, шляхом їх підписання електронним цифровим підписом, належним відповідачу, через разовий цифровий ідентифікатор. Внаслідок цього заборгованість за договорами підлягає стягненню на користь позивача, як фактору, з врахуванням суми боргу за процентами за користування кредитами.

В апеляційній скарзі відповідач, що діяв через свого представника адвоката Ремешевського Є.А., посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи, без належної оцінки доказів, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На думку відповідача, об`єднанні позивачем дві вимоги за двома різними правочинами та сплата судового збору у мінімально встановленому розмірі, завадило суду першої інстанції повно та об`єктивно розглянути справу, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Суд зробив безпідставні висновки про перерахування йому позичальниками грошових коштів за кредитними договорами, які не підтверджені відповідними доказами. Зауважував, що у відзиві відповідач заперечував не обставину отримання грошових коштів на власний рахунок, а факт перерахування цих коштів саме від позикодавців.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не з`ясував обставини внесення змін до умов кредитного договору №17122 01/2021, факт укладення яких відповідач заперечував. До того ж, додана додаткова угода №2 до цього кредитного договору, укладена 09 лютого 2021 року у двох різних редакціях, які містять помилки та суперечності, а однакова дата укладання не дозволяє визначити, які саме умови були погоджені пізніше. Крім цього, позивач не долучив до матеріалів позову додаткову угоду №1, що не дозволяє встановити дійсний зміст правовідносин сторін.

Також суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин стосовно умов порядку розрахунку та дійсного розміру заборгованості за кредитними договорами, оскільки наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості стосуються періоду поза межами кредитування за кожним із кредитних договорів та не дозволяють з`ясувати ставку процентів, за якою здійснювалося нарахування процентів.

Позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 вищевказаного Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 зазначеного Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20.

При вирішенні справи судом встановлено, що 28 січня 2021 року між ТОВ ФК «Інвеструм» та ОСОБА_2 укладено договір про надання фінансового кредиту № 17122-01/2021, за умовами якого позичальник надає фінансовий кредит в розмірі 6 000 грн строком на 20 днів до 16 лютого 2021 року зі сплатою 1,60 % на добу (584,0% річних) з акційною пропозицією для клієнтів, що звернулись за отриманням кредиту вперше, підписавши його за допомогою електронного підпису та узгодивши графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту (а.с. 6-8).

Згідно пункту 1.5 договору датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта.

Пунктом 1.6 цього договору визначено, що правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті товариства є його невід`ємною частиною.

За змістом пункту 4.3. у разі неповернення позичальником кредиту в обумовлений строк, вказані проценти нараховуються протягом строку користування кредитом, але не більше 90 днів починаючи з дня укладення договору.

Договір (пункт 6.1) підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Як вбачається з реквізитів зазначеного договору ОСОБА_2 підписав його з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W48086 та зазначено його картковий рахунок № НОМЕР_1 хх-хххх-2348.

Крім цього, відповідачем підписано, шляхом використання електронного підпису W48086, додаток №1 до цього договору, яким передбачено графік розрахунку та орієнтовна сукупна вартість кредиту, з якого вбачається що: строк на який надано кредит 20 днів; сума кредиту 6000,00 грн.; фіксована процентна ставка за день користування 1,60%; сума нарахованих процентів за користування кредитом 1920,00 грн.

Доказів про перерахування суми кредиту в розмірі 6 000 грн на карту №5168-75хх-хххх-2348 зазначену відповідачем у реквізитах сторін матеріали справи не містять.

09 лютого 2021 року відповідачем підписано заявку на продовження строку дії договору (пролонгацію кредиту) та додаткову угоду №2 до договору про надання фінансового кредиту №17122-01/2021 від 28 січня 2021 з використанням електронного підпису W46212, з якої вбачається: термін на який надано кредит 7 днів (до 16 лютого 2021 року); сума кредиту 6000,00 грн; фіксована процентна ставка за день користування 2,50 %; сума нарахованих процентів за користування кредитом 1050,00 грн, 7050,00 грн загальна вартість позики та процентів.

Того ж дня, 09 лютого 2021 року відповідачем підписано заявку на продовження строку дії договору (пролонгацію кредиту) та додаткову угоду №2 до договору про надання фінансового кредиту №17122-01/2021 від 28 січня 2021 року з використанням електронного підпису W68126, з якої вбачається: термін на який надано кредит 30 днів (до 11 березня 2021 року); сума кредиту 6000,00 грн; фіксована процентна ставка за день користування 2,50 %; сума нарахованих процентів за користування кредитом 4500,00 грн, 10500,00 грн загальна вартість позики та процентів.

Також судом встановлено, що 17 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Європейська кредитна група» та ОСОБА_2 укладено індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № /635459 згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 5800,00 грн строком на 30 днів, тобто до 18 березня 2021 року, зі сплатою за користування кредитом 894,25 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,45% на добу. Умовами договору також передбачено, що при надходженні до товариства коштів для виконання зобов`язань клієнта товариство направляє такі кошти на погашення заборгованості у першу чергу сплачуються: проценти за користування кредитом; у друге чергу здійснюється повернення суми кредиту.

За змістом пункту 4.3. у разі неповернення позичальником кредиту в обумовлений строк, вказані проценти нараховуються протягом строку користування кредитом, але не більше 90 днів починаючи з дня укладення договору.

Як вбачається з реквізитів зазначеного договору про надання фінансового кредиту ОСОБА_2 його підписано з використанням електронного підпису R48507 та зазначено рахунок позичальника 5168-75хх-хххх-2348.

Крім цього відповідачем підписано, шляхом використання електронного підпису R48507, додаток №1 до цього договору, яким передбачено графік розрахунку та орієнтовна сукупна вартість кредиту, з якого вбачається що: строк на який надано кредит 30 днів; сума кредиту 5800,00 грн; фіксована процентна ставка за день користування 2,45%; сума нарахованих процентів за користування кредитом 4263,00 грн.

Інформаційною довідкою від 31 серпня 2023 року №682/08 підтверджується, що через платіжний сервіс «Platon» була проведена транзакція №31356-08102-79763, сума транзакції 5800,00 грн, дата проведення транзакції 17 лютого 2021 року, номер картки 5168-75хх-хххх-2348, банк-емітент ПриватБанк (а.с.150). Отримання вказаних коштів з інших підстав не за вказаним кредитним договором відповідачем не спростовано.

Згодом вказані товариства, з якими ОСОБА_2 укладено електронні кредитні договори, відступили право вимоги за кожним з кредитних договорів, для чого уклали: 11 серпня 2021 року договір Факторингу №11082021 між ТОВ «ФК Інвеструм» та позивачем (а.с.14-17): 21 січня 2022 року договір факторингу №21012022 між ТОВ «ФК «Європейська кредитна група» та позивачем (а.с.29-33).

До договорів факторингу первісними кредиторами надані додатки у вигляді реєстру боржників, де перелічені усі укладені договори, за якими відступлене право вимоги на користь позивача, зокрема договори з відповідачем. Ці додатки підписані, як клієнтами, так і фактором - новим кредитором, яким став позивач.

За наведених обставин, які правильно встановлені судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 , підписавши кредитні договори, обрав для себе розмір та строк кредитування, надав свої паспортні дані шляхом особистого фотографування із паспортом в руках, а також номер телефону з метою отримання одноразового ідентифікатора для електронного підписання договорів, та номер банківської карти для зарахування кредитних коштів, тим самим уклав два кредитних договорів у електронному вигляді.

Таким чином, договори укладені відповідачем на визначених у них умовах, і доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відомостей, які б спростовували позицію позивача щодо умов укладення, в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, відповідачем та його представником суду не надано.

За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За розрахунком первісних кредиторів та позивача, як нового кредитора, відповідачем належним чином не виконані умови договорів.

Враховуючи наведене та вимоги статті 526 ЦК України, за якими зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості, яка виникла на підставі укладеного між сторонами електронного кредитного договору від 17 лютого 2021 року.

Наявність цієї заборгованості підтверджена, як самим фактом укладення та підписання договору, так і обставинами перерахування та отримання на платіжну картку відповідача кредитних коштів, які в повному обсязі та у встановлений строк ним не повернуті.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ТОВ ФК «ЄАПБ» в частині стягнення заборгованості за процентами за кредитним договором №/635459 від 17 лютого 2021 року, суд першої інстанції вважав, що позивач має право на відшкодування з відповідача заборгованості за процентами у сумі 17 313 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З кредитного договору №/635459 від 17 лютого 2021 року вбачається, що сторони погодили строк кредитування терміном 30 днів, тобто до 18 березня 2021 року з можливістю продовження строку надання кредиту за умови оплати не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунку, в повному обсязі нарахованих процентів по кредиту (п.3.3.3. договору).

Доказів наявності умов та/або укладення додаткової угоди про продовження строку надання кредиту за цим договором матеріали справи не містять.

За змістом пункту 4.3. вказаного договору у разі неповернення позичальником кредиту в обумовлений строк, вказані проценти нараховуються протягом строку користування кредитом, але не більше 90 днів починаючи з дня укладення договору.

Згідно умов вказаного договору сума кредиту складає 5 800 грн, процента ставка 2,45 % на добу строк кредитування - 30 днів. Позичальником кредит у вказаний строк не повернуто. Отже, розмір процентів протягом строку кредитування складатиме 12 789 грн, оскільки за межами цього строку нарахування позикодавцем процентів є неправомірним.

За такого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заборгованість за процентами становить 17 313 грн.

З урахуванням досліджених доказів розрахунок заборгованості по процентам за вказаним кредитним договором судом першої інстанції здійснено неправильно.

За таких обставин, заборгованість позичальника за кредитним договором №/635459 від 17 лютого 2021 року становить 18 589 грн (5800 грн + 12 789 грн).

Поза увагою суду першої інстанції залишилися також ті обставини, що позивачем не надані докази перерахування коштів за договором укладеним між відповідачем та ТОВ ФК «Інвеструм» 28 січня 2021 року.

Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження відомостей про передачу грошей за вищевказаним договором, та відповідно до змісту абзацу 2 частини 1 статті 1046 ЦК України, яким визначається, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, на даний час підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Враховуючи наведене та за наявності заперечень відповідача щодо отримання ним кредитних коштів, незважаючи на особисте підписання договору від 28 січня 2021 року, а також з огляду на ненадання позивачем суду доказів на підтвердження цих обставин в частині перерахування за умовами вказаного договору коштів на суму 6 000 грн, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_2 за поданим позовом боргу, який нарахований за його умовами.

За таких обставин та враховуючи об`єднання позивачем в одному позові вимог за різними кредитними договорами до одного і того ж відповідача, що ускладнило порядок розгляду самого спору по суті, рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення боргу за кредитним договором від 28 січня 2021 року слід скасувати та відмовити у задоволенні пред`явлених позовних вимог у відповідності до частини 1 статті 376 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду у відповідності до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України слід змінити, зменшивши суму стягуваної з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №/635459 від 17 лютого 2021 року з 23113 грн до 18 589 грн.

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід змінити і в частині розподілу судових витрат, де з ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача 978 грн 90 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, що пропорційно 39, 46 % задоволених вимог.

За змістом статті 141 ЦПК України за перегляд справи у суді апеляційної інстанції слід розподілити наступним чином, з ТОВ ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_2 слід стягнути 2 253 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від його імені адвокатом Ремешевським Євгеном Анатолійовичем, задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2024 року в частині задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення коштів за кредитним договором № 17122-01/2021 від 28 січня 2021 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за договором № 17122-01/2021 від 28 січня 2021 року.

Рішення суду в частині загальної суми задоволених позовних вимог за кредитним договором № /635459 від 17 лютого 2021 року змінити, зазначивши суму стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з ОСОБА_2 18 589 (вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн, яка складається з 5 800 грн тіла кредиту та 12 789 грн заборгованості за процентами.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 978 (дев`ятсот сімдесят вісім) грн 90 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 253 (дві тисячі двісті п`ятдесят три) грн за подання та розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В. В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 26 листопада 2024 року.