Номер провадження: 22-ц/813/5903/24
Головуючий у першій інстанції Косіциної В.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2024 року у складі судді Косіциної В.В.,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, у якому позивач просив зменшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2021 у справі №522/11360/20 на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20 000,00 гривень до 7 833,30 гривень, починаючи з 15.07.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтований тим, що на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2021 проводиться стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 20 000 грн. За період з 15.07.2020 по 01.08.2023, ОСОБА_1 були сплачені аліменти призначені за рішенням суду у справі №522/11360/20 у розмірі 79 000 грн, при фінансовій можливості ОСОБА_1 проводить і додаткові перекази грошових коштів на утримання доньки. Проте на теперішній час матеріальне становище позивача погіршилось. З травня 2022 року та по даний час платник аліментів перебуває за кордоном у Республіці Болгарія, з часу переїзду ніде не працює. Крім того, 15 червня 2023 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , яка на даний час ніде не працює, у зв`язку з вагітністю. Також на утриманні позивача перебувають батьки-пенсіонери, яким він допомагає матеріально. Окрім того, за останні пів року дуже погіршився стан здоров`я позивача, який постійно перебуває на амбулаторному лікуванні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно відомостей, що містяться у АСВП, у скаржника наявна заборгованість зі сплати аліментів в межах ВП №70317500 у розмірі 266612,90 грн., проте на його думку, в його діях відсутня вина щодо утворення заборгованості за період стягнення аліментів з 15.07.2020 по 08.01.2022, оскільки під час нарахування аліментів його матеріальне становище та стан здоров`я значно погіршилось, а тому він має право звернутись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів саме відповідно до ст. 192 СК України. Зазначає, що він звернувся до суду саме з позовом про зменшення розміру аліментів визначений рішенням суду, а не з заявою про оскарження суми заборгованості зі сплати аліментів обчисленої судовим виконавцем.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 10.10.2024 сторони не з`явився, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2016 у справі №522/4239/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 березня 2015 року і до досягнення цією дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Одеського апеляційного суду від 18.10.2016 у справі №522/4239/15-ц, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2016 змінено в частині визначення розміру стягуваних аліментів з «1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно» на «у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно».

Надалі, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2021, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09.08.2022 року, збільшено розмір аліментів з 5000,00 гривень до 20000,00 гривень починаючи з 15.07.2020 і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

08.01.2022 ОСОБА_3 стала повнолітньою, внаслідок чого, нарахування аліментів припинено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушених, не визнаних або оспорюваних прав та інтересів є неефективним, оскільки на момент розгляду справи стягнення аліментів припинено.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У постанові КЦС ВС від 24.05.2023 у справі № 372/3260/20 вказано, що за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Отже, сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, і законом не передбачено право на стягнення аліментів чи зміну розміру та способу присудження аліментів тим із батьків, з яким не проживає дитина.

КЦС ВС неодноразово наголошував на тому, що аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різний.

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (частина перша статті 195 СК України).

Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

У постанові КЦС ВС від 28.06.2023 у справі № 186/126/21 вказано, що з урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Згідно з ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частиною 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Заявник вправі звернутися до суду із заявою щодо зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів

Отже, чинне законодавство передбачає чіткий механізм захисту прав боржника у виконавчому провадженні про стягнення аліментів у разі, якщо нарахування аліментів припинено у зв`язку з досягненням дитиною повноліття та продовження існування заборгованості по їх сплаті. В такому випадку, особа має право звернутися до суду в порядку статті 197 СК України, а не із заявою про зменшення розміру аліментів.

Судовим розглядом справи встановлено, що періодом, протягом якого нараховували аліменти у розмірі 20000,00 гривень є період з 15.07.2020 року по 08.01.2022 року.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів 22.11.2023, тобто, поза межами строку, протягом якого здійснювалося нарахування аліментів.

З урахуванням вищенаведених обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду про те, що оскільки на момент розгляду справи стягнення аліментів припинено, тому обраний позивачем спосіб захисту порушених, не визнаних або оспорюваних прав та інтересів є неефективним.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що згідно відомостей, що містяться у АСВП, у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів в межах ВП №70317500 у розмірі 266612,90 грн., проте на думку скаржника, в його діях відсутня вина щодо утворення заборгованості за період стягнення аліментів з 15.07.2020 по 08.01.2022, оскільки під час нарахування аліментів його матеріальне становище та стан здоров`я значно погіршилось, а тому він має право звернутись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів саме відповідно до ст. 192 СК України.

Проте вказані доводи є безпідставними та необґрунтованими, оскільки вказуючи на наявність підстав для зменшення розміру заборгованості по аліментам на підставі ст. 192 СК України, скаржник фактично посилається на стан здоров`я та докази свого матеріального становища, які на його думку, не давали Приморському районному суду м. Одеси підстав для стягнення з нього аліментів на утримання дитини в сумі 20000 грн. щомісячно.

При цьому, позивач не звернув уваги, що суд не має права ревізувати висновки суду, які набрали законної сили у справі про стягнення аліментів, в межах розгляду справи про зменшення заборгованості по аліментам.

Разом з тим, як вірно зауважив суд першої інстанції судом, всі обставини, зазначені позивачем як підстава для зменшення розміру заборгованості по аліментам є обставинами, що мають істотне значення та можуть бути підставою для відстрочення, розстрочення сплати заборгованості за аліментами або для звільнення від сплати заборгованості по аліментам в порядку ст. 197 СК України.

Безпідставними є і посилання скаржника у апеляційній скарзі на те, що він звернувся до суду саме з позовом про зменшення розміру аліментів визначений рішенням суду, а не з заявою про оскарження суми заборгованості зі сплати аліментів обчисленої судовим виконавцем, оскільки як встановлено судом і позивачем не заперечується, стягнення аліментів за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2021, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09.08.2022 року припинено ще 08.01.2022, проте наразі наявна заборгованість по сплаті аліментів за вказаним судовим рішенням, у зв`язку із чим позивач позбавлений вже можливості звертатися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України, однак не позбавлений права звернення до суду в порядку ст. 197 СК України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

З урахуванням вищевикладеного, під час розгляду справи районний суд вірно врахував ту обставину, шо на момент розгляду справи стягнення аліментів припинено, тому обраний позивачем спосіб захисту порушених, не визнаних або оспорюваних прав та інтересів є неефективним.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2024 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.10.2024

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева