КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Машкевич К.В.
Єдиний унікальний номер справи № 752/479/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8556/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квітень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У січні 2023 року позивач ОСББ «Квітень» звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01 червня 2009 року співвласниками будинку по АДРЕСА_1 створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квітень», а 24 червня 2009 року об`єднання зареєстроване в державному реєстрі за № 1 024550.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 02 жовтня 2019 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 22 вересня 2009 року №1449-С/КІ, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Вказував, що 26 грудня 2017 року було проведено загальні збори ОСББ «Квітень», на яких згідно протоколу на підставі виключної компетенції було встановлено обов`язковий по сплаті внесок на експлуатацію будинку у розмірі 6,28 грн за 1 м2 загальної площі квартири/приміщення. У разі наявності заборгованості по внесках на експлуатацію будинку понад 2 календарні місяці застосовувати у розрахунках із власниками квартир/приміщень розмір внеску, що становить 18,84 грн за 1 м2 загальної площі квартири/приміщення. Застосовувати вказаний розмір внеску до споживачів-боржників за весь період наявності боргу по внесках на експлуатацію будинку.

Відповідач не виконує передбачений статутом об`єднання обов`язок по сплаті внеску на експлуатацію будинку, внаслідок чого станом на 30 листопада 2022 року має заборгованість у розмірі 40 471,76 грн.

Посилаючись на несплату відповідачем зазначеної заборгованості у добровільному порядку, позивач з урахуванням уточнення позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість по внесках на експлуатацію будинку, що виникла станом на 30 листопада 2022 року та становить 40 471, 76 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Квітень» заборгованість по внесках на експлуатацію будинку, що виникла станом на 30 листопада 2022 року в розмірі 40 471, 76 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подавдо Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі вказує, що 07 вересня 2016 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, у силу якого відповідач передав безоплатно на користь обдаровуваної свою частину у спільній сумісній власності квартиру за адресою:АДРЕСА_1 .

Зазначає, що суд не установив, що ОСОБА_1 на момент виникнення заборгованості не був власником даної квартири, власником є ОСОБА_3 , що підтверджується витягом реєстру речових прав доданим до апеляційної скарги (а.с.53). Тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по сплаті внесків на експлуатацію будинку за період з липня 2020 року по 30 листопада 2022 року у розмірі 40 471,76 грн оскільки він не є належним відповідачем по даній справі.

Також у апеляційній скарзі просить стягнути з позивача витрати на правову допомогу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Позивач правом на подання відзиву не скористався.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 40 471,76грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є власником квартири кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 106,90 м2,відповідно до розрахунку заборгованості наданим позивачем відповідач має заборгованість по сплаті внесків на експлуатацію будинку за період з липня 2020 року по 30 листопада 2022 року у розмірі 40471,76 грн.

Колегія суддів не погоджується із цими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не перевірив надані позивачем докази на підтвердження того, що відповідач є власником вказаного жилого приміщення та користувачем послуг за місцем проживання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 07 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, у силу якого відповідач передав безоплатно на користь обдарованої свою частину у спільній сумісній власності квартиру за адресою:АДРЕСА_1 . (а.с.52).

Як вбачається з матеріалів справи власником даної квартири з 07 вересня 2016 року є ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з реєстру речових прав (а.с.53).

Крім цього в матеріалах справи відсутні будь які докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 зареєстрований, користується або проживає в даній квартирі, тому відсутні підстави для стягнення з нього заборгованості за житлово-комунальні послуги за вказаною адресою.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами під час розгляду справи, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 - 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження розміру понесених витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги в суді апеляційної інстанції відповідач надав: ордер, копію договору про надання правової допомоги, додатковий договір до договору про надання правової допомоги та акт приймання-передачі надання юридичних послуг за переліком.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Колісник О.В. в інтересах та від імені ОСОБА_1 , в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, підготував та подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу та заяву про стягнення судових витрат. Доказів надання адвокатом інших послуг позивачеві при перегляді справи в апеляційному порядку матеріали справи не містять.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за надання комунальних послуг. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСББ «Квітень» на користь ОСОБА_1 понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача слід стягнути 4026 грн на відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квітень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квітень» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 9026 (дев`ять тисяч двадцять шість) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Квітень»: м. Київ, вул. Голосіївська, 13-А, ;

ОСОБА_1 : АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова