Справа № 212/6108/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зіміна М.В., з участю секретаря судового засідання Кулікової Т.В.,

за участі: представника позивача адвоката Борисенко А.В.,

представника відповідача адвоката Григорівої О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, -

встановив:

18 червня 2024 року адвокат Борисенко А.В., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 з 22.07.2008 по 01.02.2024 року працювала у Криворізькій дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на різних посадах, з 01.02.2024 дію трудового договору продовжено на посаді чергового по роз`їзду станції Інгулець Криворізького регіонального відділу організації роботи станцій виробничого штату виробничого підрозділу «Служба робота станцій» Регіональної філії «Придніпровська залізниця». У період з 2017-2021 роки позивач перебувала у щорічних відпустках, та користувався правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, однак матеріальна допомога була йому надана у меншому розмірі, ніж передбачено пунктом 3.1.14 Колективного договору на 2015 рік, укладеного між адміністрацією Криворізькою дирекцією залізничних перевезень та головою Криворізької територіальної профспілкової організації, схваленого на конференції трудового колективу 18.03.2015 р.. Позивач вважає, що відповідач свідомо порушив умови щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення, встановлені пунктом 3.1.14 вказаного Колективного договору, виплачуючи їй у розмірі меншому за встановлену на час виплати мінімальну заробітну плату. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця», суму в розмірі 8122,75 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн.

20 червня 2024 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27 червня 2024 року до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнав. Вказує, що у п. 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774 від 06.12.2016 встановлено, що мінімальна заробітна плата як розрахункова величина у колективних договорах та угодах всіх рівнів. За вказаних обставин АТ «Українська залізниця» використовувало під час виплати допомоги на оздоровлення розрахункову величину у виді 125% прожиткового мінімуму. Крім того зазначив, що відповідач не погоджується зі стягненням з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн., вважає цей розмір неспівмірним та таким, що підлягає значному зменшенню. Також зазначив про пропуск строку позовної давності зі зверненням із зазначеними позовними вимогами.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, що спір виник у зв`язку із виплаченим працівнику розміром матеріальної допомоги на оздоровлення, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення трудового законодавства.

ОСОБА_1 з 22.07.2008 по 01.02.2024 року працювала у Криворізькій дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на різних посадах, з 01.02.2024 дію трудового договору продовжено на посаді чергового по роз`їзду станції Інгулець Криворізького регіонального відділу організації роботи станцій виробничого штату виробничого підрозділу «Служба робота станцій» Регіональної філії «Придніпровська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Пунктом 3.1.14 Колективного договору на 2015 рік, укладеного між адміністрацією Криворізькою дирекцією залізничних перевезень та головою Криворізької територіальної профспілкової організації, схваленого на конференції трудового колективу 18.03.2015 р. (далі-Колективний договір) встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу, які склалися на початок року по професії, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

У відповідності до розрахункових листів за 2017 2021 роки, ОСОБА_1 було сплачено матеріальну допомогу до відпустки 2017 року - 1600,00 грн., 2018 року 2301,25 грн., 2019 року 2508,75 грн., 2020 року 2746,25 грн., 2021 року 4540,00 грн.

Згідно ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.14 Колективного договору встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу, які склалися на початок року по професії, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом».

Спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» РФ «Придніпровської залізниці» та Криворізькою територіальною профспілковою організацією № П-5-8г/а від 31.03.2017 року постановлено, застосовувати з 01.04.2017 року у діючому колективному договорі СП «Криворізька дирекція залізничних перевезень» замість величини «мінімальна заробітна плата», розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом».

Крім того, Спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» РФ «Придніпровської залізниці» та Криворізькою територіальною профспілковою організацією № П-13-85г від 10.06.2021 року постановлено, внести зміни до колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень, а саме: пункт 3.1.14 викласти в новій редакції: «При наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу її на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням, за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на здоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року».

Згідно з п. 1.4 Колективного договору, необхідні зміни, доповнення до колективного договору можуть вноситися за взаємною домовленістю сторін, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові та соціальні-економічні інтереси працівників, які встановлено чинним законодавством та колективним договором і затверджуються на спільному засіданні керівництва дирекції і президії Теркому, а всі інші на конференції трудового колективу.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття спільної постанови керівництва структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» РФ «Придніпровської залізниці» та Криворізькою територіальною профспілковою організацією, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був становлений на рівні 1600 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2000 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був становлений на рівні 1860 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2325 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був становлений на рівні 1921 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2401,25 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був становлений на рівні 2102,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2627,50 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був становлений на рівні 2 270,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2837,50 грн.

Стаття 9 КЗпП України передбачає положення, згідно яких умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними, та констатовано, що вказана правова норма не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством, адже вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.

Таким чином, прийняття 31.03.2017 року спільної Постанови керівництва структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» РФ «Придніпровської залізниці» та Криворізькою територіальною профспілковою організацією про застосування з 01.04.2017 року у діючому Колективному договорі замість величини «мінімальна заробітна плата», розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршують становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва дирекції і профспілкових комітетів, а на конференції трудового колективу дирекції, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, який становив 2000 грн., тому суд приходить до висновку, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення у 2017-2021 роках підлягають застосуванню положення Колективного договору.

Також спільні Постанови керівництва структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» РФ «Придніпровської залізниці» та Криворізькою територіальною профспілковою організацією №П-5-8г/а від 31.03.20217 року та П-13-85г від 10.06.2021 року не прийняті на конференції трудового колективу дирекції та за неведених вище обставин не можуть вважатись такими, що змінили положення п. 3.1.14 Колективного договору.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що дії відповідача щодо невиплати позивачу частини матеріальної допомоги на оздоровлення у сукупному розмірі 8122,75 грн. (за 2017 рік у розмірі 1600,00 грн., за 2018 рік в розмірі 1421,75 грн., за 2019 рік в розмірі 1664,25 грн., за 2020 рік в розмірі 1976,75 грн., за 2021 рік в розмірі 1460,00 грн.) є неправомірними та заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом не приймаються доводи відповідача про те, що пунктом 5 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність із цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Стаття 22 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проаналізувавши у сукупності положення ст.ст.22, 58 Конституції України, ст. 9 КЗпП України, суд приходить висновку, що нові Закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих Законів, договорами про працю не мають зворотної сили.

Також судом не приймаються доводи відповідача про те, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до структури заробітної плати виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить:

- основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

- додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій,

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до структури заробітної плати.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 760/14696/16-ц (провадження № 61-2793св18).

Доводи відповідача про застосування судом строків позовної давності, визначені статтею 233 КЗпП України не приймаються судом з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, в редакції, яка була чинною до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України (із змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, ОСОБА_1 на час розгляду справи судом, перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем, а відтак строки звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні не застосовуються до даних правовідносин.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На виконання вказаних вимог закону представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги №03/05/01 від 03 травня 2024 року, укладеного з адвокатом Борисенко А.В.; Акт № про надання правової допомоги від 03.05.2024 року, згідно якого адвокат Борисенко А.В. надала позивачу наступну правову допомогу: усна консультація позивача щодо підстав для звернення до суду із даною позовною заявою, правовий аналіз наданих позивачем документів тривалістю 30 хвилин вартістю 500,00грн., складення позовної заяви (підготовка правової позиції, аналіз судової практики), ксерокопіювання позовної заяви та доданих до неї документів у кількості відповідно до кількості сторін, подання позовної заяви до суду тривалістю 2,5 години вартістю 2 000,00 грн.; розрахункову квитанцію серії 03 ААВ №3254124 від 03.05.2024 року про сплату позивачем грошових коштів у розмірі 2500,00 грн.

Враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт адвокатом, суд погоджується із наведеним розрахунком в повному обсязі та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 2500,00 грн.

За положеннями ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогами про стягнення заробітної плати, з АТ «Укрзалізниця» на користь Держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 279, 354ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017-2021 роки (включно) в розмірі 8122 (вісім тисяч сто двадцять дві) гривні 75 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його підписання безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5.

Повний текст рішення складено та підписано 11 липня 2024 року.

Суддя: М. В. Зімін