Справа № 351/1534/23
Провадження № 22-ц/4808/943/24
Головуючий у 1 інстанції СОБКО В. М.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Баркова В. М.,

суддів: Фединяка В. Д.,

Максюти І. О.,

секретар: Кузів А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє - адвокат Бартків Андрій Ярославович на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 02 травня 2024 року, в складі судді Собка В. М., ухвалене в місті Снятин Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє - адвокат Бартків Андрій Ярославович до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю особи в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Бартків А. Я. звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю особи в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовано тим, що 08 липня 2022 року трапилась ДТП за участю автомобіля марки «Volkswagen», модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої останнім було вчинено наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який перетинав проїзну частину дороги справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля. У результаті ДТП ОСОБА_3 помер у КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради. За даним фактом СУ ГУНП в Івано-Франківській області проведено досудове розслідування, яке завершено закриттям кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Для відшкодування завданої моральної шкоди сім`я позивачки звернулась до МТСБУ, але як виявилося, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. В подальшому відповідач виплатив брату позивачки ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 15 000 грн. як повне відшкодування майнової та матеріальної шкоди завданої смертю батька ОСОБА_3 про що свідчить відповідна розписка від 09 липня 2022 року. Дані кошти брат використав для себе та своєї сім`ї.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 внаслідок ДТП було завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із смертю батька просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 02 травня 2024 рокуу задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Бартків А. Я., посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд відмовляючи у позові помилково дійшов висновку про те, що через відсутність вини відповідача, останній не повинен відшкодовувати шкоду. Даний висновок також суперечить правовій позиції КЦС ВС від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц відповідно до якої відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Бартківа А. Я., який просив апеляційну скаргу задовольнити,пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Потятинника Ю. Р., які просили залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що у діяннях ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, а отже, будь-яке відшкодування позивачці, в тому числі і моральне, неможливе за відсутності вини відповідача, оскільки ДТП сталось внаслідок необережних дій ОСОБА_3 .

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив, що 08 липня 2022 року приблизно об 11:10 год., на ділянці автодороги Н-10 Стрий-Чернівці 167 км + 60 м, що між населеними пунктами с. Корнич та с. Матеївці Коломийського району Івано-Франківської області, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись в напрямку м. Стрий, на проїзній частині дороги вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , який перетинав проїзну частину дороги справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих тілесних травм помер у КНП «Коломийська ЦРЛ» (а. с. 17).

08 липня 2022 року вказаний факт внесено до ЄРДР за № 0000207 (а. с. 17).

Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області підполковником поліції Сенич В. І. від 30 грудня 2022 року, кримінальне провадження яке внесене до ЄРДР за № 0000207 від 08 липня 2022 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України (а.с. 17-20).

Станом на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована не була.

Згідно відповіді МТСБ, номер справи МТСБУ: 91806, правові підстави для здійснення відшкодування моральної шкоди у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 відсутні (а.с. 22).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1167 ЦК України якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що заподіяна позивачці моральна шкода внаслідок загибелі батька не підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки кримінальне провадження, яке розпочато за фактом вчинення відповідачем кримінального правопорушення було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Суд першої інстанції не врахував, що оскільки шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року).

Така ж правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року по справі № 450/4163/18 у якій йдеться про те, що «відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини)».

Крім того, варто зазначити, що суд першої інстанції в даному рішенні, посилаючись на вину ОСОБА_3 у ДТП, яке мало місце 08 липня 2022 року, залишив поза увагою той факт, що смерть ОСОБА_3 , настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, власником якого є ОСОБА_2 , тому останній відповідно до вищенаведених норм, зобов`язаний відшкодувати позивачці моральну шкоду, завдану смертю батька незалежно від своєї вини.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Оскільки, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Подібний висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 у справі № 61/8496/15-ц, провадження №14-154цс19.

В судовому засіданні ОСОБА_2 не доведено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

Що стосується доводів представника відповідача про сплату ОСОБА_2 коштів у відшкодування моральної шкоди, то суд ставиться до них критично, оскільки ОСОБА_1 у апеляційній скарзі категорично заперечила отримання від відповідача будь-яких коштів на відшкодування моральної шкоди. Долучена ж до матеріалів справи розписка від 09 липня 2022 року згідно якої ОСОБА_5 (брат позивачки), отримав 09 липня 2022 року від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15 000 грн., як повне відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок смерті батька ОСОБА_3 (а. с. 23), не свідчить, про відшкодування моральної шкоди самій позивачці, яка відповідно до згаданих вище правових норм теж має право на таке відшкодування.

У п. 9Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди), зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 25 травня 2001 року № 5 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» остаточне рішення щодо розміру відшкодування моральної шкоди приймає суд. При визначенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі Позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як зазначено в Постанові КЦС ВС у справі № 447/2015/16-ц від 02 жовтня 2019 року наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 18 жовтня 1979 року Серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 є батьком позивачки (а.с. 7).

Вказані родинні відносини свідчать про безумовний факт стійкості життєвих зв`язків між дочкою та її загиблим батьком.

Враховуючи те, що завдана позивачці моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою рідної їй людини, внаслідок чого вона зазнала та продовжує зазнавати душевних страждань, що відобразилось на її психоемоційному стані, то розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом збагачення останньої за рахунок відповідача.

Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь- яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Аналізуючи суть самого порушення прав позивачки, виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 доведено заподіяння їй моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення : 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, про те, що в оскаржуваному судовому рішенні судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги були судом задоволені частково, у розмірі 20% від заявлених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 536,80 грн. (що становить 20% від 2 684 грн.).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Бартків Андрій Ярославович - задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 02 травня 2024 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Бартків Андрій Ярославович до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю особи в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю особи в результаті дорожньо-транспортної пригоди - 10 000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судові витрати у справі в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 липня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. Д. Фединяк

І. О. Максюта