УХВАЛА

26 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 755/4142/20

провадження № 61-14942ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на такі обставини.

Приписи частин першої та другої статті 2 ЦПК України встановлюють, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до приписів частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною другою цієї статті залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

З інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру судових рішень, суд встановив, що вперше з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року ОСОБА_1 звертався до Верховного Суду 12 січня 2024 року. Ухвалою від 24 січня 2024 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Залишаючи касаційну скаргу без руху, Верховний Суд вказав на необхідність заявнику надати суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних причин для поновлення строку, надати уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням підстав касаційного оскарження та їх нормативно-правового обґрунтування, сплатити судовий збір.

Ухвалою від 04 березня 2024 року Верховний Суд повернув касаційну скаргу ОСОБА_1 . Верховний Суд дійшов переконання про відсутність обставин для поновлення пропущеного на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року. Таким чином, заявник лише частково усунув недоліки касаційної скарги, визначені ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2024 року. Повертаючи скаргу заявнику, Верховний Суд керувався тим, що заявник не усунув недоліки касаційної скарги та не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги, така скарга підлягає поверненню заявнику.

26 квітня 2024 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.

Ухвалою від 10 травня 2024 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме для надання до суду касаційної інстанції заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для його поновлення та доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, надання доказів надсилання касаційної скарги іншим учасникам справи, а також необхідності сплатити судовий збір у розмірі 61 252,08 грн, про що надати суду відповідний документ, або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Копію ухвали Верховного Суду від 10 травня 2024 року заявник отримав 02 липня 2024 року, проте у встановлений судом строк та станом на 01 серпня 2024 року недоліки касаційної скарги не усунув, в зв`язку з чим Верховний Суд ухвалою від 01 серпня 2024 року касаційну скаргу повернув заявнику.

08 листопада 2024 року ОСОБА_1 втретє подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд встановив, що заявник не вказав та не довів існування не будь-яких обставин, які суд може оцінити як поважні, чи не поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження, а саме обставин, визначених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, а саме: факту неповідомлення про розгляд справи у суді апеляційної інстанції (за змістом оскаржуваного рішення вказано, що сторони у справі про розгляд справи повідомлені належним чином), як і не обґрунтовано існування обставин непереборної сили.

Також всупереч приписам пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявник не надав і докази спати судового збору за подання касаційної скарги.

Верховний Суд наголошує на тому, що заявник втретє звертається з касаційною скаргою, яка містить недоліки, на які суд неодноразово вже звертав його увагу та роз`яснював йому спосіб усунення цих недоліків.

Незважаючи на це, заявник продовжує подавати касаційну скаргу та не враховує вказівки суду щодо усунення її недоліків. Такі обставини свідчать про те, що дії заявника не спрямовані на реальний захист його прав, а зводяться до дій, які йдуть в розріз з завданнями цивільного судочинства, суперечать їм. Така процесуальна поведінка не відповідає принципу добросовісності учасників цивільного процесу та належного використання цивільно-процесуального інструментарію для ефективного захисту цивільних прав особи, а отже визнається судом зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до приписів частини третьої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Враховуючи те, що подання цієї касаційної скарги суд визнає зловживанням процесуальними правами, то така скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись статтями 44, 261 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко