Справа №:755/4995/24
Провадження №: 2/755/3819/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретаря судових засідань - Назарової І.В.,

учасники справи:

представник відповідача - адвокат Кисель А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з відповідача: заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з жовтня 2016 року по лютий 2024 рік у розмірі 76 014,21 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 15 391,02 грн, 3% річних у розмірі 4 543,12 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Позовну заяву обґрунтував тим, що ТОВ «Євро-реконструкція» здійснює надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 , зокрема, до квартири АДРЕСА_2 , на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012 року. Письмовий договір з позивачем про надання послуг відповідач не укладав, однак він не звільняється від сплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідач своєчасно з жовтня 2016 року не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.02.2024 у розмірі 76 014,21 грн., відповідно до ст. 625 ЦК України на розмір заборгованості нараховані 3% річних у розмірі 4 543,12 грн., інфляційні втрати в розмірі 15 391,02 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

05.04.2024 року (вх.№19708) від відповідачки ОСОБА_1 надійшла заява проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року заяву відповідачки ОСОБА_1 проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

29.05.2024 року (вх.№30443) від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ставицького Б.О. надійшла заява про застосування строку позовної давності, яку у судовому засіданні від 29.05.2024 року протокольною ухвалою повернуто через недотримання п.1 ч.1 ст.183 ЦПК України.

29.05.2024 року (вх.№30444) від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ставицького Б.О. надійшло клопотання про виклик в судове засідання експерта для роз`яснення висновку будівельно-технічної експертизи, яке у судовому засіданні від 29.05.2024 року протокольною ухвалою повернуто через недотримання п.1 ч.1 ст.183 ЦПК України.

29.05.2024 року (вх.№30445) від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ставицького Б.О. надійшло клопотання про витребування доказів для проведення судової фінансово-економічної експертизи, яке у судовому засіданні від 29.05.2024 року протокольною ухвалою повернуто через недотримання п.1 ч.1 ст.183 ЦПК України.

09.07.2024 року (вх.№38492) від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву разом з заявою про продовження строку для подання відзиву та доказів з наступними додатками: відзив на позовну заяву ТОВ «Євро-Реконструкція»; акт від 28.03.2001 укладений між представником ЖКО «Хімволокно», керівником сантехічної служби ЕК «Укр-Кан_Пауер» та попереднім власником квартири ОСОБА_2 про демонтаж пристроїв опалення; договір дарування квартири від 29.06.2023 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; висновок експерта №357/05.2024 від 28.05.2024; клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від ТОВ «Євро-Реконструкція»; заява ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності; клопотання ОСОБА_1 про виклик в судове засідання експерта для роз`яснення висновку будівельно-технічної експертизи; опис разом із квитанцією на ім`я керівника ТОВ «Євро-Реконструкція» від 03.07.2024; опис разом із квитанцією на ім`я керівника ОСОБА_3 від 03.07.2024; опис разом із квитанцією на ім`я керівника ТОВ «Євро-Реконструкція» від 04.07.2024; опис разом із квитанцією на ім`я керівника ОСОБА_3 від 04.07.2024; паспорт ОСОБА_4 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_5 ; медичні документи: КТ кульшових суглобів від 16.05.2024 ОСОБА_4 ; копія електронного листа на ТОВ «Євро-Реконструкція» від 22.03.2018; повідомлення про виставлення рахунків за не існуючі послуги від 18.09.2023.

За змістом відзиву відповідач висловив свою позицію щодо предмету та підстав позову, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов та долучених до нього доказів на спростовання позиції позивача щодо підстав та предмету позову. Окрім того, відповідач просив застосувати строк позовної давності.

11 липня 2024 року довідкою секретаря судових засідань цивільну справу №755/4995/24 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням Головуючого судді Коваленко І.В. на лікарняному.

23.07.2024 року (вх.№40866) від представника позивача Євро-Реконструкції - Кравченко О.П. надійшла відповідь на відзив, у якому позивач зменшив розмір позовних вимог з урахуванням заяви відповідача про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності та просив стягнути з відповідача суму заборгованості в межах періоду з 12.03.2017 року по 31.01.2024 року:

- заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 69 260,12 грн.;

- інфляційні втрати в розмірі 12 042,76 грн.;

- 3% річних у розмірі 3 501,06 грн.

На обґрунтування своєї позиції зазначає таке.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який постановами КМУ був неодноразово продовжений.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних про епідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року».

Отже, починаючи з 12.03.2020 строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання коронавірусної хвороби (COVID-19).

Пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12.03.2017.

Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12.03.2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки вважають продовженими на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення короновірусної хвороби (COVID-19).

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі № 6-42цс11).

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12 , жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11)

У постанові Верховного Суду від 05 липня 2019 року по справі № 905/600/18 була зазначена правова позиція, відповідно до якої, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Таким чином, 3% річних та інфляційні нарахування, які передбачені ст. України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер, а не штрафний, тому до положення даної статті закону застосовується загальний строк позовної давності.

У постанові Верховного Суду від 31.05.2022 р. у справі №926/1812/21 зазначена наступна правова позиція: «Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СOVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин, який продовжений до 31.08.2021. 5.21. Тобто строки, визначені ст. ст. 257, 258 ЦК України, були про, на час карантину, а тому висновки судів попередніх інстанцій, що на момент звернення позивача з цим позовом, строк позовної давності не закінчився, є правильними.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжний на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУІР-19)».

Так, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № М 2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про зведення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-1Х, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, керуючись п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки карантин почався на території України від 12 березня 2020 року, а воєнний стан - від 24 лютого 2022 року, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 12 березня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року на період дії воєнного стану.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

01.08.2024 року в судовому засіданні протокольною ухвалою суду встановлений судом процесуальний строк на подачу відзиву за заявою відповідача продовжений, відзив прийнято, за клопотанням представника відповідача оголошено перерву.

01.08.2024 року (вх.№43033), 01.08.2024 року (вх.№43036), 01.08.2024 року (вх.№43038), 01.08.2024 року (вх№43039) від представника відповідача надійшли аналогічні за змістом супровідні листи.

19 вересня 2024 року довідкою секретаря судових засідань цивільну справу №755/4995/24 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням Головуючого судді Коваленко І.В. на лікарняному.

20.09.2024 (вх.№51628) від представника відповідача надійшов супровідний лист про долучення до матеріалів цивільної справи робочого проекту газопостачання кв. АДРЕСА_3 від 01.01.2001 року, з доказами направлення на адресу позивача.

17.10.2024 року в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача оголошено перерву.

21.10.2024 року (вх.№57781) від відповідача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення щодо хибних доводів позивача викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила застосувати строки позовної давності.

Суд, вислухавши думку сторін по справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, надання послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , зокрема, до квартири АДРЕСА_2 , здійснюється ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», на підставі ліцензії № 198 від 01.06.2012 року

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» № 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення до відповідних житлово-експлуатаційних організацій або до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ».

З матеріалів справи вбачається, що проект договору про надання ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» послуг централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 № 111 (4511).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами не укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог ч.6 ст.187 Цивільного процесуального кодексу України, суддею в порядку досудової підготовки справи здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», відповідно до наданої інформації, з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Судом також встановлено, що квартира АДРЕСА_3 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири, укладеного 29.06.2023 року.

Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до п.п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором.

Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг.

Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, не дивлячись на те, що відповідач впродовж певного періоду споживав послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, остання не звільняється від оплати за спожиті послуги у повному обсязі.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц та від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заперечуючи проти факту отримання будь-яких послуг від позивача, відповідач подала до суду висновок експерта №357/05.2024, складений 28.05.2024 року судовим експертом Малим О.В., з резолютивної частини висновку вбачається наступне: «На підставі наданих на дослідження матеріалів та за результатами проведеного візуального обстеження, вбачається можливим стверджувати, що приміщення квартири АДРЕСА_3 не під`єднані до загально будинкової системи опалення».

Суд приймає до уваги пояснення сторони позивача з даного приводу, викладені у відповіді на відзив, а саме: самовільне відключення споживачем приміщення в багатоквартирному будинку від систем централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється та не є підставою для не проведення виконавцем розподілу загальних обсягів споживання послуг на приміщення споживача.

Так, згідно ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно власники квартир багатоквартирних будинків є співвласникам усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньо будинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Таким чином, співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку пропорційно своїй частці спільного майна у будинку. Тобто, усі співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні проводити оплату за опалення місць загального користування, пропорційно своїй частці спільного майна у будинку.

Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що загальний обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна (квартири та нежитлові приміщення, право власності чи користування якими оформлено за кінцевими споживачами), опалення місць загального користування, розподіляється між споживачами пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.

ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (Дарницька ТЕЦ) виробляє теплову енергію та надає послуги з постачання централізованого опалення та гарячої води в житлові будинки Дніпровського та Дарницького районів, а відповідальність за експлуатацію та технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж (пошук неналежної роботи приладів опалення по стоякам), має здійснюватися балансоутримувачем будинку.

При цьому, забезпечення належних параметрів послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються споживачам виконавцем послуг, можливе лише за умови консолідованої співпраці виробника теплової енергії - виконавця послуг ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», оператора зовнішніх інженерних мереж - КП «КИЇВТЕІІЛОЕНЕРГО» та балансоутримувачів житлових будинків.

У разі відсутності або недостатнього опалення в окремих квартирах або по окремим стоякам будинку причину потрібно шукати в роботі внутрішньобудинкової системи опалення, що нерівномірно розподіляє тепло по будинку внаслідок розбалансованості або порушення проектної схеми (несанкціонованого переобладнання). Коли в радіаторах одних квартир будинку достатня кількість теплоносія, а в інших-ні, це свідчить про розбалансування внутрішьобудинкової системи опалення будинку. На стадії проектування внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку проводиться розрахунок кількості теплової енергії по кожному стояку з урахуванням забезпечення кожної квартири будинку чи іншого приміщення нормативною температурою повітря. Незаконне встановлення додаткових несанкціонованих приладів обігріву, збільшення площі нагріву опалювального приладу, зміна діаметрів трубопроводів, в одних квартирах, призводить до зменшення потрапляння теплової енергії в інших. Порушується тепловий баланс внутрішньобудинкової системи опалення.

ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" не має у володінні та не утримує на балансі внутрішньобудинкові мережі житлових будинків, що є невід`ємними частинами будинків, витрати на обслуговування яких входять до складу тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2014 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово- комунальні послуги».

Згідно частини 4 статті 16 Закону України "Про житлово- комунальні послуги" обов`язок щодо забезпечення готовності до надання комунальних послуг внутрішньобудинкових систем, що знаходяться в житловому будинку (у тому числі багатоквартирному) і призначені для надання комунальних послуг, покладається на власника такого будинку (співвласників багатоквартирного будинку), якщо цей обов`язок не покладено ним (ними) на управителя чи іншу особу відповідно до закону або договору.

Таким чином, будь-якого належного й законного доказу, зокрема акту про відключення будинку чи квартири відповідача від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання, у визначеному Законом порядку, відповідачем до матеріалів справи не надано, а тому відповідач має відшкодувати в повному обсязі вартість наданих позивачем послуг.

Законом України № 2189 - VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та Правилами надання послуг з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 визначено порядок укладання індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (Відповідача), так і на виконавця (Позивача) (п.1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

З урахуванням норми п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017, індивідуальним Споживачем є фізична чи юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб за з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189- VIII 09.11.2017 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг отриманих ним до укладення відповідного договору.

Пунктом 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статей 63, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» 13 жовтня 2021 року.

В ч. 3 ст. 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (Відповідачів) від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц, Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13.

Як з`ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, відповідач належним чином свої зобов`язання по своєчасній сплаті комунальних послуг не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з жовтня 2016 року по лютий 2024 рік у розмірі 76 014,21 грн, що підтверджується долученими позивачем розрахунками заборгованості (а. с. 6-7).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, приймаючи до уваги заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положення статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Згідно частини першої ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Представник позивача у відповіді на відзив стосовно застосування позовної давності посилається на п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630 , від 19 серпня 2022 № 928 був неодноразово продовжений.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 квітня 2023 року.

Отже, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимоги, що виникли після березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Згідно розрахунку заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії борг нараховується з жовтня 2016 року.

Суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності щодо нарахування боргу за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з жовтня 2016 року по 12 березня 2017 року.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги відзив відповідача, оновлений розрахунок позивача, приймаючи до уваги заяву сторони відповідача про застосування загального строку позовної давності до вимог позивача, відповідь на відзив представника позивача на заяву про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, з урахуванням правил загальної позовної давності, та присуджує до стягнення з відповідача нараховану позивачем станом на 01 лютого 2024 року заборгованість в межах періоду з 12 березня 2017 року до 31 січня 2024 року, за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії у розмірі 69 260,12 грн.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни вимоги, з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності та заяви про зменшення позовних вимоги, за послугу з постачання теплової енергії становить 12 042,76 грн.; розмір 3 % річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги за послугу з постачання теплової енергії становить 3 501,06 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Суд враховує, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19 )» (№ 530-1X від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 676,14 грн.

Керуючись нормами ст. 10, 12, 81, 141, 259, 263, 265, ч. 1 ст. 267, 268, 273, 274, 279, 354-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 31.01.2024 у розмірі 69 260,12 грн.; 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 3 501,06 грн.; інфляційні втрати за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 12 042,76 грн., а всього на загальну суму 84 803,94 (вісімдесят чотири тисячі вісімсот три гривні дев`яносто чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» судовий збір у розмірі 2 676,14 грн.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 11 листопада 2024 року.

Суддя: