Справа № 450/1741/23 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/1019/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Іванова О.О.

З участю: представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Сидорчак Н.Б., відповідачки ОСОБА_2 та її представника адвоката Ратич Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №446/620/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_2 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та Приватного нотаріуса Олефір Р.В.,-про визнання незаконними та скасування свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом

в с т а н о в и в :

12.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області ( Дмитрівський старостинський округ), до ОСОБА_2 та третіх осіб про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №37 від 14.10.1999 «Про можливість оформлення права власності окремим громадянам на житлові будинки в селі Дмитре Дмитрівської сільської ради» в частині оформлення права власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 на 15/20 частки житлового будинку та видачі свідоцтва про право власності; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_3 від 27.11.1999, яке видане ЛОДКБТІ та ЕО на 15/20 житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Дмитрівської сільської ради №37 від 14.10.1999; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 20.07.2022 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. на ім`я ОСОБА_2 на 15/20 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Олефір Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.07.2022, індексний номер 64234392; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з коридору, житлової кімнати, житлової кімнати, кладови, житлової кімнати, кухні, коридору, житлової кімнати, кухні та коридору, загальною площею 127,5 кв.м., з яких 66,3 кв.м. житлової площі та 61,2 кв.м. допоміжної площі.

28.11.2023 до суду надійшла заява в порядку ст. 49 ЦПК України, в якій позивач зменшив позовні вимоги та просив визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності від 27.11.1999, видане ОСОБА_3 на 15/20 житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 20.07.2022 приватним нотаріусом Олефір Р.В. на ім`я ОСОБА_2 на 15/20 часток житлового будинку в АДРЕСА_1 , визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Олефір Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.07.2022, індексний номер 64234392, визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . В обгрунтування позовних вимог зазначає, що отримавши копію рішення виконкому Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району №37 від 14.10.1999 він виявив, що таким рішенням надано дозвіл ОСОБА_3 на оформлення лише 1/2 частини житлового будинку, а не 15/20 частин, як зазначено в інвентаризаційній справі на спірний будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з права на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Дмитрівського старостинського округу Львівського району Львівської області №494 від 25.08.2022, записами з погосподарських книг Дмитрівської сільської ради за 1967-1968, 1970-1973, 1974-1976, 1977-1979, 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2011-2015, 2016-2020. На випадок своєї смерті ОСОБА_4 розпорядилася своїм майном, склавши 11.07.2006 заповіт, яким все своє майно заповіла своєму племіннику ОСОБА_1 , 1961 року народження. ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки він постійно проживав разом з нею до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, звернувшись до нотаріуса, позивач довідався, що ОСОБА_2 успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_3 15/20 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . При ознайомленні з матеріалами інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», в якій міститься витяг з рішення виконкому Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської облаті №37 від 14.10.1999 про надання дозволу ОСОБА_3 на оформлення 15/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Отримавши копію рішення в архівному відділі м.Пустомити, він переконався, що таке є законним, оскільки таким рішенням ОСОБА_3 вирішено оформити право власності та видати свідоцтво про право власності на частину житлового будинку в с.Дмитре, Львівського району, Львівської області. Згідно погосподарських книг Дмитрівської сільської ради за 1967-1969, 1970-1973, 1974-1976, 1977-1979, 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995, 196-2000, 2001-2005, 2011-2015, 2016-2020 за ОСОБА_5 , а згодом за його дружиною ОСОБА_3 рахувалася частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Оскаржуване свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім`я ОСОБА_3 в частці 15/20 суперечить записам у погосподарських книгах Дмитрівської сільської ради та вимогам чинного на той час законодавства. А тому є незаконними та підлягають скасуванню свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 20.07.2022 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. на ім`я ОСОБА_2 на 15/20 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та рішення приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Олефір Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.07.2022, індексний номер 64234392 як такі, що здійснені на підставі незаконного свідоцтва про право власності. Крім того, згідно відповіді Державного архіву Львівської області, в книзі протоколів засідань та рішень виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за 1082 рішень, прийнятих на користь ОСОБА_3 не виявлено.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності від 27 листопада 1999 року, видане Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки ОСОБА_3 на 15/20 житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Дмитрівської сільської ради № 37 від 14 жовтня 1999 року.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 20.07.2022 приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р. В. на ім`я ОСОБА_2 на 15/20 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Олефір Р. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 20.07:2022, індексний номер: 64234392.

Визнано за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з коридору, житлової кімнати, житлової кімнати, кладови, житлової кімнати, кухні, коридору, житлової кімнати, кухні та коридору, загальною площею 127,5 кв. м., з яких 66,3 кв. м. житлової площі та 61,2 кв. м. допоміжної площі.

Рішення суду від 20 лютого 2024 року оскаржила відповідачка ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає, що таке ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Задовольняючи позов, суд посилався на довідку Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області №493 від 25.08.2022 року, про те, що спадкодавець до дня смерті проживала із спадкоємцем-позивачем у справі та застосував ст.1268 ЦК України. Однак зазначена довідка не містить даних щодо обставин обізнаності селищної ради про проживання позивача за спірною адресою, зважаючи на те, що довідка видана через вісім років після смерті ОСОБА_4 . Будь-яких інших доказів, які підтверджують факт проживання позивача із спадкодавцем суду не надано. Звертає увагу, що матеріали справи не містять також доказів про те, що позивач звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з чим існують підстави для відмови у позові. Стверджує, що суд залишив поза увагою ст.1300 ЦК України, якою передбачено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці, а відтак необхідності визнавати свідоцтво про право на спадщину недійсним немає. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача-адвокат Сидорак Н.Б. відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) подала відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга базується на надуманих припущеннях та хибних міркуваннях, які суперечать фактичним обставинам справи. Стверджує, що довідка Щирецької сільської ради №493 від 25.08.2022 року є офіційним документом і підстав для визнання її недопустимим доказом немає. Щодо відсутності відмови нотаріуса зазначає, що спір виник з приводу того, що ОСОБА_3 було помилково видано свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок в розмірі 15/20 частки замість , як було визначено рішенням Дмитрівської сільської ради №37 від 14.10.1999 року, що фактично спричинило зменшення частки позивача, яку він успадкував з до . Допущені помилки не дозволяють позивачу здійснити коректну реєстрацію права власності на належну йому частину будинку, що стверджується відповіддю нотаріуса Шаравари О.Р. №125/02-14 від 04.07.2024 року. Доводи апеляційної скарги щодо застосування судом ст.1300 ЦК України є безпідставними, оскільки позивач не є спадкоємцем ОСОБА_3 , відтак не наділений правом вимоги внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, виданого відповідачці ОСОБА_2 . Просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_2 та її представника-адвоката Ратич Т.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача-адвоката Сидорак Н.Б., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в позовній заяві, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.3ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_4 11.07.2006 склала заповіт, посвідчений секретарем Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом буде мати право, заповіла своєму племіннику ОСОБА_1 , 1961 року народження (а.с.12).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Львові, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Дмитрівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 27.05.2014, актовий запис №17 (а.с.9).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області №494 від 25.08.2022, виданою Дмитрівським старостинським округом Львівського району Львівської області за витягом з погосподарської книги за 2011-2015, номер об`єкта ПГО 01301 в погосподарській книзі №2 (1/2) житлового будинку по с.Дмитре, Пустомитівського району, Львівської області за 2011-2015 відкритий на ОСОБА_6 ( зазначено ОСОБА_7 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будинок побудований у 1953 році, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 до дня смерті належала частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що підтвердженням належності 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 спадкодавцю ОСОБА_4 є записи в погосподарських книгах за 1974-1976, 1977-1979,1980-1982, 1983-1985,1986-1990, 1991-1995, 1996-2000, 2006-2010, 2016-2020, 2021.

З витягу з рішення виконкому Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за №37 від 14.10.1999 «Про оформлення права особистої власності та реєстрацію житлових будинків», яке знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи (папка №37172) ЛОДКБ ТІ та ЕО, ОСОБА_3 вирішено оформити право власності та видати свідоцтво про право власності на 15/20 будинку АДРЕСА_1 (а.с.13 Інвент.справи).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок в частці 15/20 (а.с.23, а.с.14 інвентаризаційної справи).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщину після її смерті прийняла відповідач ОСОБА_2

20 липня 2022 року приватний нотаріус Олефір Р.В. видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 15/20 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

15/20 часток на вказаний будинок належали спадкодавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок , виданого 27 листопада 1999 року виконокомом Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на підставі рішення виконкому №37 від 14 жовтня 1999 року та зареєстрованого Обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки в реєстровій книзі №1 за реєстровим №122.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та визнаючи за позивачем ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що згідно записів у погосподарських книгах з 1974 по 2021 рік за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 рахується частина житлового будинку.

Перевіривши матеріали справи, судом апеляційноїї інстанції із відзиву на позовну заяву Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 14.10. 1999 року № 37 «Про оформлення права особистої власності та реєстрацію житлових будинків» ОСОБА_3 оформлено право власності та видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.13 інвент.справи).

Оформивши право власності окремим громадянам на житлові будинки в с.Дмитре Дмитрівської сільської ради, виконком на підставі рішення №37 від 14.10.1999 року видав свідоцтво на право власності, зокрема, ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 в частці 15/20 будинку.

На підставі вищезазначеного рішення Львівським ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на житловий будинок від 27.11.1999 року, серія НОМЕР_3 , зареєстроване у реєстровій книзі за №1, реєстровий номер №122.

Підставою для прийняття рішення №37 від 14.10.1999 року та видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на 15/20 часток будинку було рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради народних депутатів від 12.03.1982 року №6 «Про дозвіл на добудову житлового будинку» (а.с.46). На підставі зазначеного рішення ОСОБА_3 провела добудову до житлового будинку та ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» їй 27.11.1999 року видано свідоцтво про право власності на 15/20 часток будинку. Відтак, частка ОСОБА_3 у спірному будинку збільшилася внаслідок проведеної добудови у житловому будинку, що вбачаєтьсґя із Технічного паспорта (а.с.154-158 т.1) та фактичних обставин справи.

На час прийняття рішення №137 від 14.10.1999 року виконкомом Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району та видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на житловий будинок на 15/20 часток житлового будинку АДРЕСА_1 порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна регулювалося Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121.

Пунктом 4.1 розділу 4 Інструкції визначалося, що оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку 11 органами місцевого самоврядування, в тому числі, власникам спільних будівель, які на законних підставах зробили перебудову, прибудову, внаслідок чого змінились належні їм частки.

Записи в погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, хоча самі погосподарські книги та виписки з них не є правовстановлюючими документами на об`єкти нерухомого майна. Записи у погосподарських книгах, які були та залишаються як форма статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року.

При уточненні позовних вимог, позивач ОСОБА_1 не ставив питання про визнання вищезазначених рішень незаконними та їх скасування, а просив визнати незаконним свідоцтво про право власності від 27 листопада 1999 року , яке видане ЛКП ЛОР «БТІ та ЕО» ОСОБА_3 на 15/20 житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності в порядку спадкування на імя ОСОБА_2 , яка оформила спадкові права згідно заповіту.

Ухвалюючи рішення у зазначеній справі та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , судом першої інстанції взято до уваги довідку Державного архіву Львівської області № 4904/01-36 вих від 29.08.2023 про відсутність у книзі протоколів засідань та рішень виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за 1982 рік рішень, прийнятих на користь ОСОБА_3 «Про дозвіл на добудову до житлового будинку» як на підставу для збільшення в подальшому частки у праві власності на будинок.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки Щирецькою селищною радою додано до відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 копію рішення №6 від 12.03.1982 року на якому проставлена діюча на цей період часу печатка (а.с.46 т.1), а тому суд апеляційної інстанції доходить висновку, що зазначене рішення було прийняте, оскільки на його підставі проведена добудова та видано свідоцтво про право власності.

Згідно вимог зменшеної позовної заяви, підставами позову є те, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_4 , а тому за наявності у відповідачки ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину в розмірі 15/20 частка позивача ОСОБА_1 є зменшеною, що порушує його право на спадщину.

Задовольняючи позов в частині визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування , суд першої інстанції не врахував, що позивач порушив встановлений порядок оформлення права на спадщину та дійшов передчасного висновку, що його права підлягають захисту в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що лише після відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкоємець має право на звернення до суду.

Подібний висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 299/2447/21, від 16 січня 2019 року в справі № 2-390/2006, від 21 лютого 2021 року в справі № 392/1213/17.

Однак в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач звертався до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, а також з позовом про визначення йому додаткового строку на прийняття спадщини.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що таку відмову нотаріус видав 04.07.2024 року є безпідставним, оскільки зазначений доказ був відсутнім на час ухвалення рішення судом першої інстанції. Крім цього, з листа нотаріуса встановлено, що позивач не надав нотаріусу правостановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач не надав суду доказів того, що в нього існували об`єктивні причини неможливості звернення до нотаріуса до подання позовної заяви в суд та ухвалення рішення у справі.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Статтею 1297 ЦК України визначено порядок отримання свідоцтва про право на спадщину, зокрема, шляхом звернення спадкоємця до нотаріуса, однак позивач не дотримався зазначеного порядку, а тому звернення до суду з позовом було передчасним.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Зважаючи на зазначене, у суду були відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом видане ОСОБА_2 та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію.

Посилання позивача на ч.3 ст.1268 ЦК України та на довідку Щирецької селищної ради №493 від 25.08.2022 року (а.с.24), колегія суддів вважає сумнівними, оскільки факт спільного проживання ОСОБА_1 , 1961 року народження, який зареєстрований у м.Львові із ОСОБА_4 , 1930 року народження на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Дмитре не підтверджений жодними іншими належними доказами. За положеннями частини третьої ст.1268 ЦК умовою для прийняття спадщини є необхідність саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, навіть, не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних умов може бути відмінним один від одного. Такий висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року справа № 569/15147/17, від 12 січня 2022 року справа № 446/53/16-ц, від 19 квітня 2023 року справа № 128/2209/19. Довідка на яку позивач посилається про спільне проживання із ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , видана через вісім років після її смерті. Згідно пояснень відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 померла у геріатричному пансіонаті м.Львова та місце її смерті м.Львів зазначено у свідоцтві про смерть серія НОМЕР_2 від 27 травня 2014 року.

З досліджених судом апеляційної інстанції записів у погосподарських книгах за особовим рахунком № НОМЕР_4 АДРЕСА_3 з 1961 року по 2020 р.р. встановлено, що позивач ОСОБА_1 1961 р.н. народився у с.Дмитрів у господарстві родини Маголів, про що є запис до 1966 року. Після 1966 року відсутні записи про постійне чи тимчасове проживання позивача ОСОБА_1 у господарських книгах, де проживала ОСОБА_4 . Згідно погосподарських книг ОСОБА_4 значиться як ОСОБА_7 (а.с. 62-78т.1). Право власності на житловий будинок чий його частину у ОСОБА_8 відсутнє. Відтак, позивачем не доведено та не надано доказів на пітвердження його права на спадкування у частці житлового будинку.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

Враховуючи те, що судом неповно досліджені обставини справи, висновки суду не відповідають фктичним обставинам справи, суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права(п. п.1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 2; 376 ч.1 п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у позові про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання права власності в порядку спадкування.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 жовтня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк