ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7776/24 Справа № 185/1205/24 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024 року АТ "ПУМБ" звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26 липня 2019 року між АТ "ПУМБ" та ОСОБА_1 підписано заяву № 101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого останньому видано кредитну картку з кредитним лімітом 123055,00 грн.

Проте, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 01 листопада 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 197064,87 грн., з яких 123054,02 грн. заборгованість за кредитом; 74010,85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Оскільки відповідач від виконання своїх зобов`язань ухиляється, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 197064,87 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року позов АТ "ПУМБ" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ" заборгованість за кредитним договором №101 від 26 липня 2019 року станом на 01 листопада 2023 року у розмірі 197064,87 грн, з яких 123054,02 грн. заборгованість за тілом кредиту, 74010,85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитом, оскільки фактично отримані та використані останнім кошти за кредитним договором в добровільному порядку не повернуті.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмовити у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що було ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, без забезпечення принципу змагальності сторін. Вказує, що жодної згоди на збільшення кредитного ліміту не було надано, збільшення кредитного ліміту не відповідає умовам договору, а обставини визнані судом першої інстанції є недоведеними. Окрім того, наявний розрахунок заборгованості не є належним і достовірним доказом, оскільки не відображає дійсних обставин у справі. Судом не застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки заява на приєднання до договору підписана 26 липня 2019 року, а з позовом до суду банк звернувся більше ніж через три роки по кожному окремому платежу, чим порушив строки позовної давності на, що суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 липня 2019 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг № 101, підписано заяву на підставі якого відповідач отримав кредитну карту з встановленим кредитним лімітом у розмірі 45000,00 грн.

Підписана відповідачем анкета-заява та паспорт споживчого кредиту містять відомості про умови кредитування, в тому числі й щодо розміру процентів за користування кредитними коштами - 47,88 % річних.

Підписавши заяву на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 26 липня 2019 року, відповідач беззастережно підтвердив, зокрема, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку).

У даній заяві відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та надати йому кредитну карту на наступних умовах: кредитний ліміт - 45000,00 грн., реальна річна процентна ставка - 47,88 %, строк кредитування - 12 місяців, зі спливом строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - 62 % річних.

Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 101, 14 грудня 2021 року збільшено кредитний ліміт до 150000,00 грн. а в подальшому, 03 березня 2022 року зменшено кредитний ліміт до 123055,00 грн.

Згідно з приведеним банком розрахунком заборгованості, станом на 01 листопада 2023 року заборгованість відповідача за договором становить 197064,87 грн., з яких 123054,02 грн. заборгованість за кредитом; 74010,85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

З метою до судового врегулювання спору банком на адресу відповідача було направлено письмову вимогу (повідомлення) № вих.КНО-44.2.2/47 від 31 жовтня 2023 року з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором не пізніше трьох днів з моменту отримання цього повідомлення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що спірний кредитний договір № 101 від 26 липня 2019 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту щомісячними платежами, в той же час з розрахунку заборгованості вбачається, що з лютого 2023 року позичальник припинив сплачувати грошові кошти на погашення кредиту, тому, наявні підстави стверджувати про порушення позичальником права позивача на повернення йому грошових коштів, наданих у кредит.

Встановивши, що відповідач не належним чином виконував свої кредитні зобов`язання, у результаті чого утворилася заборгованість, на підтвердження розміру якої надано відповідний розрахунок заборгованості та виписку з особового рахунку, що підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявленого позову.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Окрім цього, звернувшись до суду із цим позовом у січні 2024 року, у розумінні «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, банк не пропустив позовну давність.

Також слід звернути уваги, що відповідач користувався кредитною карткою, останній платіж на погашення кредитної заборгованості здійснив 08 лютого 2023 року, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника та свідчить про звернення до суду за захистом порушених прав у межах встановлено законом строку.

З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку з яким погоджується колегія суддів про задоволення позову, оскільки враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, що свідчить про порушення прав банку, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення грошових коштів.

Посилання скаржника на те, що приведений розрахунок заборгованості не відображає дійсних обставин справи та не може бути належним доказом наявності заборгованості, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи спростовується матеріалами справи. Окрім того, у разі не згоди із приведеним розрахунком заборгованості, останній мав право на заявлення відповідного клопотання про призначення судом експертизи, для встановлення правильності розрахунку заборгованості, чого останнім зроблено не було.

Аргументи апеляційної скарги про те, що банком не надано належних та допустимих доказів встановлення кредитного ліміту, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а саме довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту (а.с.28 (зворот)).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені обставини були предметом розгляду судом першої інстанції, судом надано на ці доводи вичерпну відповідь, а скаржником в свою чергу не доведено вказані обставини належними та допустимими доказами у розумінні норм діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком не надано доказів на укладання кредитного договору на тих умовах, які вказує банк у позові та не було узгоджено нарахування процентів та збільшення кредитного ліміту, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач користувався кредитними коштами, у тому числі після збільшення кредитного ліміту, неодноразово здійснював переказ між рахунками, вносив готівкові кошти, отримував готівкові кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача та є належним та допустимим доказом у справі.

Разом з цим, підписавши заяву на приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 26 липня 2019 року, ОСОБА_1 беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»:pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку). Таким чином сторонами було погоджено всі істотні умови кредитування й щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна