Номер провадження: 22-ц/813/5815/24
Справа № 523/8093/24
Головуючий у першій інстанції Далеко К.О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Далеко К.О., про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, в особі судді Федулеєвої Юлії Олександрівни, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю суду,

встановив:

13.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України, в особі судді Федулеєвої Ю.О., про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 20.05.2024 року було відмовлено у відкритті провадження з тих підстав, що даний спір не має вирішуватись за правилами цивільного судочинства (а.с.39-42).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 20.05.2024 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.43-47).

В своїй заяві від 06.11.2024 року відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість (а.с.83-84).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.77-80).

Колегією суддів було також враховано заяву ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності (а.с.83-84).

Крім того, апелянт ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі просить розглядати справу за його відсутності (а.с.56).

Колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Крім того, від позивача ОСОБА_1 31.10.2024 року та 04.11.2024 року надійшли заяви наступного змісту відповідно: «Прошу принять мой отзыв по жалобе» та «Прошу дати відмову на мою скаргу» (а.с.81-82).

Проте, зі змісту зазначених заяв неможливо зрозуміти, що заявник апеляційної скарги має на увазі: чи відмовляється від своєї апеляційної скарги або відкликає її.

За таких обставин, враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як було вказано вище, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.39-41).

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, незаконного накладення арешту на майно.

Належним відповідачем у цих спорах може бути лише Держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 14-90цс18 та від 21.11.2018 року у справі № 14-399 цс18).

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом саме до Держави України про відшкодування шкоди, завданої незаконними, на його думку, діями судді, які полягають у постановленні ухвали про надання дозволу на проведення обшуку житлового приміщення за місцем проживання ОСОБА_1 , в рамках кримінального провадження №0000174 (а.с.1-9).

Тобто в даному випадку позивачем ставиться питання про відшкодування йому майнової шкоди з Держави України, в особі судді Федулеєвої Ю.О. Тобто, саме Держава України зазначена відповідачем у позовній заяві ОСОБА_1 , а не суддя ОСОБА_2 , як помилково зазначив суд першої інстанції в свій ухвалі, що свідчить про те, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, як то передбачено ст. 1174 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 20.05.2024 року скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч. 1 ст.374, п.4 ч. 1 ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2024 року про відмову у відкритті провадження скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Через перебування судді Комлевої О.С. на лікарняному, повне судове рішення складено 25.11.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова