У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року м.Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька І.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що 27 червня 2024 року з вини відповідача відбулась дорожньо-транcпортна пригода, що підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2024 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний їй транспортний засіб отримав механічні пошкодження, у зв`язку з чим їй завдано матеріальних збитків на суму 233 800 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон». З врахуванням наведеного, позивач просить стягнути з страхової компанії 160 000 грн страхового відшкодування за завдану матеріальну шкоду в межах ліміту відповідальності, а решту 73 800 грн, як різницю між фактичним її розміром та розміром страхового відшкодування, з ОСОБА_2 .

Також позивач вказала, що внаслідок даної ДТП та пошкодження належного їй транспортного засобу їй було завдано матеріальної шкоди у розмірі 20 000 грн внаслідок втрати транспортним засобом товарної вартості.

Позивач вказала, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди їй завдано моральної шкоди, у зв`язку з пошкодженням майна та зміною звичного способу життя, яку вона оцінює у 40 000 грн.

Посилаючись на наведене та те, що у добровільному порядку відповідачі завдану шкоду не відшкодовують, позивач просить стягнути із страхової компанії 160 000 грн страхового відшкодування, з ОСОБА_2 73 800 грн. матеріальних збитків завданих пошкодженням автомобіля, солідарно з відповідачів 40 000 грн моральної шкоди та 20 000 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок втрати транспортним засобом товарної вартості.

Одночасно, позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний ОСОБА_2 автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та заборони відповідачу, будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо реалізації вказаного транспортного засобу, у тому числі щодо продажу, відчуження.

Заяву мотивовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по вказаній справі.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2024 року провадження у даній справі відкрито.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В судове засідання сторони не викликались.

Суд, розглянувши заяву та матеріали позову, вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії.

В силу вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року за № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18.

З матеріалів справи встановлено, що 27 червня 2024 року за участю транспортних засобів позивачів та ОСОБА_2 відбулась дорожньо-транcпортна пригода.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2024 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

У добровільному порядку, відповідачі шкоду не відшкодували.

Позивач звернулась до суду із позовом та просить стягнути із страхової компанії 160 000 грн страхового відшкодування, з ОСОБА_2 73 800 грн матеріальних збитків завданих пошкодженням автомобіля, солідарно з відповідачів 40 000 грн моральної шкоди та 20 000 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок втрати транспортним засобом товарної вартості.

Отже, судом встановлено, що на даний час між позивачем та відповідача існує спір щодо відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Предметом позову є, у тому числі, вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема матеріальної у розмірі 73 800 грн завданої пошкодженням автомобіля, 40 000 грн моральної шкоди та 20 000 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок втрати транспортним засобом товарної вартості.

З листа-відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області від 04 жовтня 2024 року за № 31/19-Д-17з.і вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 04 жовтня 2024 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані такі транспортні засоби: автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та HYUNDAI SONATA 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги те, що між сторонами спору існує спір з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 133 800 грн, в частині вимог до ОСОБА_2 , належність транспортного засобу ОСОБА_2 , приймаючи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви шляхом заборони ОСОБА_2 будь-яким способом відчужувати транспортний засіб: ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

При обранні заходу забезпечення позову суд бере до уваги, що заборона відчуження майна, право власності на яке зареєстровано за відповідачем, є співмірним з заявленими позовними вимогами, так як не передбачає заборони користування майном.

Суд вважає, що саме такий захід забезпечення позову буде відповідати принципу співмірності вжитих заходів забезпечення позову заявленим позивачем вимогам та зможе ефективно захистити права позивача.

В задоволенні частини вимог заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб та заборони іншим особам вчиняти будь-які щодо вказаного майна слід відмовити, оскільки позивачем не вказано жодних обґрунтувань для застосування цих видів забезпечення позову разом із забороною ОСОБА_2 , як власнику майна, здійснювати дії щодо відчуження майна .

В силу вимог ст. 152 ЦПК України, накладення арешту на майно та заборона вчиняти дії це два самостійні види забезпечення позову.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 149-154, 259, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі №607/22494/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заборонити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП- НОМЕР_3 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) будь-яким способом відчужувати транспортний засіб ЗАЗ-DAEWOO Т13110, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить останньому.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати заявнику та відповідачу для відому, а також у відповідний відділ державної виконавчої служби, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС України в Тернопільській області.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотання учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Строк пред`явлення ухвали до виконання 3 роки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення повного тексу судового рішення.

Якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, учасник справи має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 21 жовтня 2024 року.

Головуюча суддя І.М. Черніцька