Справа № 573/1818/24
Номер провадження 2-з/573/11/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2024 через "Електронний суд" до суду надійшла заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії, а саме повернути речі домашнього вжитку.

30 вересня 2024 відкрито провадження у вказаній справі.

07 жовтня 2024 після відкриття провадження у справі до суду надійшла заява позивача ОСОБА_2 про забезпечення доказів, яка обґрунтована тим, що 22 вересня 2021 він разом з матір`ю домовилися з відповідачкою ОСОБА_3 про купівлю належного їй на праві приватної власності житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . В якості гарантії укладення угоди його матір`ю ОСОБА_4 у його присутності та присутності свідків було передано відповідачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США, а саме 20 банкнот номіналом 100 доларів США, а відповідач власноручно написала йому розписку про отримання вказаних коштів та про основні умови досягнутої між ними угоди про купівлю її будинку, яку підписали свідки, та передала у фактичне його володіння вищеозначений будинок. Після укладення угоди та отримання у своє фактичне володіння будинку вони почали його облаштовувати, завезли необхідні речі домашнього вжитку, при цьому речі відповідача були складені до одного з господарських приміщень. Так, для проживання у придбаному будинку було завезено: два ліжка бувших у вжитку вартістю по 1000 грн. кожне, шафу-шифонер б/в вартістю 700 грн., тумбочка під телевізор, телевізор і приймач т2, б/в, вартістю 4500 грн., дві шафи б/в від меблевої стінки вартістю 500 грн кожен, два крісла б/в вартістю 200 грн. кожне, диван-кровать б/в вартістю 300 грн., дзеркало-трильяж б/в вартістю 200 грн., плиту газову б/в вартістю 800 грн., маленьку шафу зі скляними дверцятами б/в вартістю 150 грн., два великі килими б/в вартістю по 500 грн., маленький килим разом з килимовою доріжкою б/в вартістю 150 грн., комод з речами б/в вартістю 400 грн., оприсквач б/в вартістю 700 грн., лійку-поливалку вартістю 50 грн., дві табуретки та 3 стільця вартістю по 100 грн., тюль вартістю 300 грн., два матраци вартістю по 100 грн., плед вартістю 100 грн., постільну білизну і подушки вартістю 500 грн., просапник вартістю 300 грн., сокиру вартістю 200 грн., дві лопати і двоє граблів загальною вартістю 200 грн., дві сапи вартістю 100 грн., ножівку вартістю 100 грн., рулетку і молоток вартістю 200 грн., гвіздки і саморізи господарські, 10 нових мішків, посуд (тарілки, каструлі, чайник ложки, виделки, ножі, сковорода, 10 чашок і 12 стаканів, відро на 5 л., металеві лотки) загальною вартістю 500 грн., двері дубові б/в вартістю 1000 грн., поліровані дошки зі шафи вартістю 200 грн.. металева драбина вартістю 200 грн., загальна вартість майна складає 15 950 грн.

Згодом, 22.07.2024 за місцем знаходження будинку з`явилася відповідач, яка повідомила матері ОСОБА_4 , що їй проживати немає де, договір купівлі-продажу оформлювати вона не буди, отримані в якості авансу кошти не поверне, так як ми більше трьох років користувалися її будинком, наші речі також забрати не дозволяє. На даний момент його речі знаходяться у будинку, будинок зданий для проживання військовим, добровільно їх повернути відповідач не дозволяє.

Так як відповідач ОСОБА_3 заборонила доступ до будинку і у добровільному порядку забороняє забрати належні йому речі, то для забезпечення подання доказів наявності вищеописаного майна виникає необхідність у підтвердженні його наявності шляхом огляду і опису, а також у зв`язку з повним одноосібним володінням вказаними речами існує реальна небезпека їх переховування з боку відповідача, що призведе до неможливості їх збирання та подання у майбутньому.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 просить вжити заходи забезпечення доказів у спосіб їх огляду та опису за місцем знаходження та заборони їх приховування та відчуження.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд приходить до наступних висновків.

Беручи до уваги, що правилами ч. 3 ст. 118 ЦПК України передбачено, що неявка заявника не перешкоджає розгляду поданої заяви, суд розглядає заяву за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 1 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Згідно ч. 2 ст.116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

За змістом ч. 3 ст.116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст.116 ЦПК України забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Відповідно до п. 4-6 ч.1 ст. 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності особу, у якої знаходяться докази.

Вирішуючи питання про забезпечення доказів, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із задоволенням вказаної заяви.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, аналізуючи зазначені вище положення ЦПК України з вимогами заявника, слід зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено або збирання або подання останніх стане згодом неможливим чи утрудненим.

Тобто забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому, а ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18.

Також, суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Звертаючись з заявою про забезпечення доказів, заявником ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити обставини викладені в заяві, а саме: що він є власником речей, які просить оглянути та зберегти, а також право на проникнення до житлового будинку, де зберігається належне йому майно.

Крім того, заявник у заяві вказує на те, що на даний момент його речі знаходяться у будинку, з якого добровільно їх повернути відповідач не дозволяє. Вказане жодним доказом не підтверджено.

Отже, ставлячи питання про забезпечення доказів у спосіб огляду та опису речей за місцем знаходження та заборони їх приховування та відчуження, заявник не довів тих обставин, що засіб доказування може бути втрачений, а збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 116-118, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (вручення) шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду.

Суддя