Справа № 524/8122/23
Провадження №2-др/524/23/24
25.10.2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про захист прав споживачів шляхом визнання протиправної бездіяльності щодо ненадання доступної інформації та покладення зобов`язання щодо надання доступної інформації,
Справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про захист прав споживачів шляхом визнання протиправної бездіяльності щодо ненадання доступної інформації та покладення зобов`язання щодо надання доступної інформації була розглянута по суті 30 вересня 2024 року з ухваленням рішення про часткове задоволення позову.
Визнано протиправною бездіяльність АТ «Укрзалізниця» щодо ненадання ОСОБА_1 , як споживачу, котрий мав намір у жовтні 2023 року придбати квиток на переїзд залізничним транспортом та замовити продукцію для особистих потреб, доступної інформації до моменту продажу харчового продукту, а саме переліку інгредієнтів, кількості харчового продукту в установлених одиницях вимірювання, найменування та місцезнаходження оператора ринку харчових продуктів, відповідального за інформацію про харчовий продукт, а для імпортованих харчових продуктів найменування та місцезнаходження імпортера, інформації про поживну цінність харчового продукту при замовленні харчових продуктів, зокрема локшини вегетаріанської з овочами та грибами в соусі «Теріякі», пасти «Болоньєзе» з базиліком, бойового чаю, розчинної кави, авторського чаю, дріп-кави, інших харчових продуктів.
Зобов`язано АТ «Укрзалізниця» забезпечити надання ОСОБА_1 , як споживачу, котрий мав намір у жовтні 2023 року придбати квиток на переїзд залізничним транспортом та замовити продукцію для особистих потреб, доступної інформації до моменту продажу харчового продукту, а саме переліку інгредієнтів, кількості харчового продукту в установлених одиницях вимірювання, найменування та місцезнаходження оператора ринку харчових продуктів, відповідального за інформацію про харчовий продукт, а для імпортованих харчових продуктів найменування та місцезнаходження імпортера, інформації про поживну цінність харчового продукту при замовленні харчових продуктів, зокрема локшини вегетаріанської з овочами та грибами в соусі «Теріякі», пасти «Болоньєзе» з базиліком, бойового чаю, розчинної кави, авторського чаю, дріп-кави, інших харчових продуктів. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
08 жовтня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , котрий як адвокат діє без обмеження повноважень, у системі «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.
В обґрунтування вказаних у заяві вимог посилався на те, що у зв`язку з розглядом справи позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., які просив стягнути з відповідача на користь позивача, а також компенсацію за час відриву від звичайних занять позивача пропорційно часу проведення судового засідання 30.09.2024 року та участі позивача в ньому в режимі відеоконференції, оскільки судове засідання відбувалося під час обідньої перерви позивача. Розмір такої компенсації представник позивача не визначив.
18 жовтня 2024 року у системі «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_3 подала заперечення на заяву, мотивуючи тим, що позивач як у позовній заяві, так і представник позивача у даній заяві не вказали належний розрахунок понесених позивачем витрат.
22 жовтня 2024 року позивач надав додаткові пояснення, в яких не погодився із заявою представника відповідача та зазначив, що витрати є обґрунтованими.
У судове засідання учасники справи та їх представники не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду заяви, просили здійснити розгляд заяви за їх відсутності.
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття учасників справи, зокрема сторін та їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду заяви.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (статті 133 ЦПК України).
Статтею 138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Зі змісту ст. 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Частиною 4 ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю, ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність).
При цьому, чинним законодавством визначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню в судовому порядку.
Частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Згідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Із матеріалів справи вбачається, що до заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача адвокат Дем`янчук С.М., на підтвердження витрат на правничу допомогу, додав в копіях: договір про надання правничої допомоги № 22 від 20.10.2023 року, Акт виконаних робіт № 15-ц-24 від 20.09.2024 року відповідно до договору № 22 від 20.10.2023 року, квитанцію № 18 від 20.10.2023 року про отримання від ОСОБА_1 3000,00 грн. за надання правничої допомоги.
Згідно п. 3.1. та 3.2. договору, за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 3 000,00 грн. Гонорар сплачується клієнтом шляхом 100% передоплати у розмірі, визначеному в п. 3.1. договору.
В Акті виконаних робіт № 15-ц/а-24 від 20.09.2024 року адвокат Дем`янченко С.М. вказав перелік наданих юридичних послуг: - первинна консультація замовника щодо дій, які необхідно вчинити з метою захисту прав споживача 30 хвилин 500 грн.; - пошук правової інформації та аналіз судової практики 2 години 1000,00 грн.; - підготовка та складання позовної заяви 3 години 1000,00 грн.; - допомога в написанні заяв процесуального характеру 30 хвилин 500 грн. Всього до сплати: 3000,00 грн.
Суд зазначає, що надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови).
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19, від 17.01.2024 у справі № 910/2158/23.
Як вбачається із наданих стороною позивача доказів, на складання позовної заяви адвокатом Дем`янченком С.М. було витрачено 3 години часу. При цьому, суд звертає увагу, що обсяг такої заяви складає 4 аркуші розтягнутого тексту, який у своїй більшості становить цитування норм Законів України «Про інформацію для споживачів щодо харчових продуктів», «Про захист прав споживачів» та «Про судовий збір». Складання позовної заяви такого змісту для професійного адвоката не є складним процесом, для якого має витрачатися час у 3 години. Дана категорія справ є нескладною та розглядається у спрощеному позовному провадженні.
Враховуючи вищезазначене, на думку суду, відшкодування адвокатських витрат у заявленій сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності і тому підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 1000,00 грн. з урахуванням незначної складності справи, строку розгляду справи, наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 1 000,00 грн. у повернення сплачених витрат на правничу допомогу, що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості.
При цьому, суд виходить з того, що дійсно розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і суд не вправі втручатися в ці правовідносини, але, оскільки судом вирішується питання про відшкодування позивачу його витрат на правову допомогу за рахунок відповідача, тому саме суд вирішує питання про наявність підстав для такого відшкодування, та саме суд визначає суму, яка підлягає стягненню з відповідача і такі дії суду не є втручанням у договір позивача з адвокатом про надання правової допомоги.
Щодо стягнення компенсації за відрив від звичайних занять, суд виходить із наступного.
Представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Дем`янченком С.М. заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за відрив від звичайних занять, у зв`язку із участю позивача, під час його обідньої перерви, у судовому засіданні 30.09.2024 року в режимі відеоконференції.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відривом від звичайних занять є та обставина, за якої сторона, третя особа, її представник змушені протягом певного часу зазнавати незручностей, пов`язаних з необхідністю з`являтися у визначений час в судове засідання, що перешкоджає виконанню ними громадських, сімейних обов`язків тощо. Під «звичайними заняттями» розуміється буденна діяльність безробітної особи.
Виходячи з положень ст. 138 ЦПК України, компенсації підлягають лише ті витрати за відрив від звичайних сторони у справі занять, що пов`язані з явкою до суду. Тобто, якщо сторона не з`являлася в судове засідання за викликом суду, то вона не має права на компенсацію за відрив від звичайних занять.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27 квітня 2006 року передбачено, що компенсація за відрив від звичайних занять стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.
Також необхідно враховувати, що явка до суду є поважною причиною відсутності на роботі і заробітна плата на цей час за працівником зберігається. Ці витрати лягають на роботодавця і йому не відшкодовуються. Тому, якщо сторона є найманим працівником, компенсацію втраченого заробітку вона вимагати не може, оскільки заробіток не втрачено.
Право на одержання компенсації за втрачений заробіток мають самозайняті особи (письменники, артисти, художники, лектори, лікарі, адвокати, приватні нотаріуси, аудитори, оцінщики, архітектори, тощо) та підприємці, які забезпечують себе роботою, а отже, і заробітком самостійно.
Водночас, заробіток може бути втрачено, якщо він був. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку. Тому для компенсації втраченого заробітку суду слід надати докази, які підтверджують середньомісячний заробіток сторони.
Якщо сторона, на користь якої постановлено рішення не працює і не має самостійного доходу, вона має право одержати компенсацію за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.
При цьому відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення, підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов`язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду. Водночас сторона, яка заявляє про відшкодування цих витрат, зобов`язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір.
Однак, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дем`янчук С.М. не надав суду доказів та не зазначив які саме види занять був позбавлений можливості виконувати позивач ОСОБА_1 у зв`язку із його участю у розгляді даної справи 30 вересня 2024 року. Якщо під видами занять представник мав на увазі лише обідню перерву позивача, то доказів того, що судовий розгляд справи відбувався саме під час обідньої перерви позивача матеріали справи не містять, як не містять і відомостей щодо місця роботи позивача, графіку його роботи, режиму перерви для відпочинку та харчування тощо.
Таким чином, вимога представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дем`янчука С.М. про компенсацію за відрив від звичайних занять не підлягає задоволенню.
З урахуванням зазначеного вище, заява представника позивача - адвоката Дем`янчука С.М. підлягає частковому задоволенню.
Слід стягнути з відповідача на корись позивача у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 1000,00 грн. У задоволенні заяви в іншій частині вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. та в частині вимог про стягнення компенсації за відрив від звичайних занять слід відмовити за безпідставністю.
Керуючись ст. 12, 13, 76- 81, 89, 133, 137, 141, 246, 263-265, 270, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -
Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Стягнути з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь позивача ОСОБА_1 кошти у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.
Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в частині вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. та в частині вимог про стягнення компенсації за відрив від звичайних занять.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст додаткового рішення суду виготовлено 25 жовтня 2024 року.
Додаткове рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цього рішення.
Додаткове рішення набирає законної сили у випадку закінчення строку подання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: