ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 жовтня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10858/24

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1409/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди,-

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є військовим пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зазначав, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду у справі №620/3941/21 від 08.07.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії на підставі Довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2021 №ФЧ48221, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, починаючи з 01.04.2019.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії (та заборгованості) на підставі Довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2021 №ФЧ48221, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, починаючи з 01.04.2019, виходячи із розміру пенсії - 74% розміру грошового забезпечення, та з урахуванням вже виплачених сум пенсії.

Указував, що на виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, відповідачем проведено перерахунок пенсії та визначено суму боргу 247 239,42 грн, однак зазначена сума виплачена не була.

Наголошував на тому, що протиправною бездіяльністю відповідача, яка виразилась у тривалому невиконанні судових рішень, йому заподіяно моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях через порушення його прав, неможливості реалізувати конституційне право на належний розмір пенсії. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях через порушення звичайного способу його життя, оскільки змушений неодноразово звертатись до відповідача з метою отримання належних йому на підставі закону грошових коштів.

Зауважував, що судове рішення не виконується з 2021 року, кошти знецінюються через інфляцію.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.08.2024 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Чернігівській області просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким позивачу в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування дійсних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) ГУ ПФУ в Чернігівській області, докази про те, що негативні емоції позивача досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою, а також відсутнє обґрунтування розміру моральної шкоди.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що факт неправомірних дій відповідача встановлено судовим рішенням, а тривале, впродовж трьох років, невиконання судового рішення завдало йому моральних страждань.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.08.2021 у справі №620/3941/21, яке набрало законної сили 09.08.2021, позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії на підставі Довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2021 №ФЧ48221, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, починаючи з 01.04.2019.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії (та заборгованості) на підставі Довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2021 №ФЧ48221, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, починаючи з 01.04.2019, виходячи із розміру пенсії - 74 % розміру грошового забезпечення, та з урахуванням вже виплачених сум пенсії (а.с. 5-7).

З розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою № ФЧ 48221, із Автоматизованої системи Розрахунку пенсій, сума заборгованості із виплати ОСОБА_1 пенсії за період з квітня 2019 року по жовтень 2021 року складає 247 239,42 грн (а.с. 3-4).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

За приписами ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Право на справедливий суд, гарантоване особам у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («ІммобільяреСаффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v .Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» Європейський суд вказує на справу «Бурдов проти Росії» (№2), в якій зокрема вказано: «У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу».

Згідно з приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 («Бурдов проти Росії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Агрокомплекс проти України»).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio!». Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Норми ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за дії бездіяльності органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонами докази.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилався на протиправну бездіяльність відповідача, яка виразилась у тривалому невиконанні судових рішень, заподіяні моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях через порушення його прав, неможливості реалізувати конституційне право на належний розмір пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду в справі №620/3941/21 від 08.08.2021 зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії (та заборгованості) на підставі Довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2021 №ФЧ48221, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, починаючи з 01.04.2019, виходячи із розміру пенсії - 74 % розміру грошового забезпечення, та з урахуванням вже виплачених сум пенсії.

Установлено, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду в справі №620/3941/21 від 08.08.2021 щодо виплати ОСОБА_1 доплати пенсії за період з 01.04.2019 по 31.10.2021 у сумі 247 239,42 грн не виконано.

Доводи ОСОБА_1 про завдання йому моральної шкоди тривалим невиконанням рішення суду щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії, виконання якого гарантовано державою, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на її відшкодування за рахунок держави.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) ГУ ПФУ в Чернігівській області, та того, що негативні емоції позивача досягли рівня страждань або приниження, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення. Наявність моральної шкоди є доведеною, оскільки тривале невиконання рішення суду спричинило позивачу моральну шкоду.

Як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні, ухваленому 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії», для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, районний суд вважав, що сума у 10 000 грн буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань та відповідатиме характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, вимушеним змінам в життєвих стосунках, а також принципам розумності, справедливості та співмірності.

Проте, колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди та вважає, що він підлягає зменшенню.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що моральна шкода полягає в душевних стражданнях через порушення звичайного способу його життя, оскільки він змушений неодноразово звертатись до відповідача з метою отримання належних йому на підставі закону грошових коштів. Однак будь-яких доказів на підтвердження його неодноразових звернень до відповідача матеріали справи не містять.

Апеляційним судом ураховується численна практика Чернігівського апеляційного суду, яка склалася у даній категорії справ, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням судових рішень щодо перерахунку пенсій.

Так, у справі №750/2970/24 (постанова ЧАС від 10.06.2024) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 01.12.2022 складала 173 615,64 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000 грн;

- у справі №750/1802/24 (постанова ЧАС від 15.05.2024) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 01.01.2022 склала 140 985,84 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 грн;

- у справі №750/1848/24 (постанова ЧАС від 14.05.2024) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 01.12.2021 складала 205 614,32 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 грн;

- у справі №750/7667/24 (постанова ЧАС від 08.10.2024) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 01.02.2022 складала 139 529,74 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн;

- у справі №750/5399/23 (постанова ЧАС від 02.10.2023) сума заборгованості з виплати доплати до пенсії за період з 01.12.2019 складала більше 200 000 грн, судом визначено відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000 грн.

З огляду на вищезазначене, враховуючи встановлені обставини справи, час, протягом якого рішення суду фактично не виконується (впродовж трьох років), апеляційний суд вважає, що з врахуванням вимог розумності і справедливості, достатнім розміром відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди буде 6 000 грн, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди з 10 000 грн до 6 000 грн.

Відтак, апеляційна скарга ГУ ПФУ в Чернігівській області підлягає частковому задоволенню, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.08.2024 - зміні, шляхом зменшення стягнутої з ГУ ПФУ в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 суми відшкодування моральної шкоди з 10 000 грн до 6 000 грн.

Керуючись ст. 367, 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 серпня 2024 року змінити, зменшивши визначену судом першої інстанції до відшкодування суму моральної шкоди, стягнуту з Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 , з 10 000 грн до 6 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко