КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5112/23
Провадження № 2/552/500/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2024 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Кумир О.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої невиконанням рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої невиконанням рішення суду. В позовній заяві посилається на те, що постановою Полтавського апеляційного суду від 17.01.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволені та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача кошти за борговою розпискою в сумі 664 980 грн. 96 коп., що становить 26 00 доларів США, 3% річних від простроченої суми у розмірі 57 061 грн., а всього 722 041 грн. 96 коп. та судові витрати у розмірі 12 268 грн. 34 коп. Рішення звернуто до примусового виконання, але відповідач не виконує, чим завдала позивачу майнової шкоди, а тому позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 392 950 грн. 23 коп. Також позивачу заподіяна моральна шкода, яку оцінює у розмірі 100 000 грн. Просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 392 950 грн. 50 коп., моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 08 вересня 2023 року позивачу надано строку для усунення недоліків.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2023 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2023 року закінчено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача та позивач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі

Представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суду наданий відзив щодо невизнання позовних вимог за їх недоведеністю. При обрахунку індексу інфляційних втрат, позивачем не взято до уваги зменшення суми боргу з врахуванням проведених відповідачем оплат на виконання рішення суду. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди недоведені належними доказами. Відповідач є пенсіонером, особою з інвалідністю 2 групи. З метою виконання рішення суду працевлаштувалась, з врахуванням отриманих доходів сплачує кошти на користь позивача, а тому в її діях відсутня будь-яка вина. Орієнтовний розмір її витрат на правову домогу становить 10 500 грн. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути понесені судові витрати.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Судом установлено, що постановою Полтавського апеляційного суду від 17.01.2019 року рішення Київського районного суду м. Полтави по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за борговою розпискою в сумі 664 980 грн. 96 коп, що становить 26 000 доларів США та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 57 061 грн., а всього 722 041 грн. 96 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат 12 268 грн. 34 коп.

Рішення набрало законної сили та звернуто до примусового виконання.

У Київському відділі державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 552/6989/16 від 21.02.2019 року виданого Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів за борговою розпискою в сумі 664 980 грн. 96 коп., що становить 26 000 доларів США та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 57 061 грн., а всього 722 041 грн. 96 коп.

На час розгляду справи рішення відповідачем у повному обсязі не виконано.

Станом на 23.01.2023 року залишок заборгованості за виконавчим документом становить 692 121 грн. 19 коп.

Відповідачем до відзиву приєднано ряд квитанцій на підтвердження часткової сплати боргу, а саме: квитанція від 07.02.2023 року у сумі 2 000 грн., квитанція від 13.03.2024 року у сумі 2 000 грн., квитанція від 13.04.2023 року у сумі 2 000 грн., квитанція від 10.05.2023 року у сумі 2 000 грн., квитанція від 08.06.2023 року у розмірі 2 500 грн., квитанція від 10.06.2023 року у розмірі 3 000 грн. квитанція від 06.07.2023 року у розмірі 2 500 грн., квитанція від 15.09.2023 року у розмірі 2 500 грн., квитанція від 06.10.2023 року у розмірі 3 000 грн., а всього сплачено 21 500 грн.

У ході судового розгляду представником відповідача надано копії квитанції щодо часткового погашення боргу, а саме: квитанція від 12.01.2024 року у сумі 3 500 грн., квитанція від 08.02.2024 року у сумі 3 500 грн., квитанція від 08.03.2024 року у сумі 3 500 грн., квитанція від 09.04.2024 року у сумі 3 500 грн., квитанція від 07.06.2024 року у сумі 3 500 грн., квитанція від 12.07.2023 року у сумі 3 500 грн., квитанція від 07.08.2024 року у сумі 3 500 грн., квитанція від 09.09.2024 року у сумі 3 500 грн., а всього сплачено 28 000 грн.

Враховуючи надані стороною відповідача копії квитанцій щодо часткового погашення боргу за 2023 -2024 роки, залишок заборгованості станом на час надання суду останньої квитанції від 09.09.2024 року становить 642 621 грн. 19 коп.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

За правилами частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою.

За змістом ст. ст.524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо виконання рішення суду про відшкодування матеріальної шкоди у вартісному виразі, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошові зобов`язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 06.06.2012 року по справі № 6-49цс12.

За змістом cт. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічне положення міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 , від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Верховного суду від 20.12.2010 року по справі № 3-57гс10)

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

З огляду на те, що відповідач порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки у даному випадку наявне грошове зобов`язання відповідача у вигляді відшкодування заподіяної злочином майнової шкоди. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями, про що зроблено відповідний висновок у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2011 р. у справі № 6-42цс11.

Враховуючи викладене вище, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати за весь час прострочення.

Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, строк позовної давності щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, які є триваючими зобов`язаннями та не можуть бути припинені до повного погашення боргу, обчислюється з моменту подачі позову та обмежений трирічним терміном.

Позивач звернулась в суд з позовом 06 вересня 2023 року, тому період для стягнення індексу інфляції за час прострочення складає із 06 вересня 2020 року по 06 вересня 2023 року на суму боргу 642 621 грн. 19 коп.

Враховуючи вказаний період судом розраховано, інфляційні втрати,які становлять із розрахунку :

Інфляційні витрати:

Останній період (06/09/2020 - 06/09/2023)Індекс інфляції
вересень 2020100,50
жовтень 2020101,00
листопад 2020101,30
грудень 2020100,90
січень 2021101,30
лютий 2021101,00
березень 2021101,70
квітень 2021100,70
травень 2021101,30
червень 2021100,20
липень 2021100,10
серпень 202199,80
вересень 2021101,20
жовтень 2021100,90
листопад 2021100,80
грудень 2021100,60
січень 2022101,30
лютий 2022101,60
березень 2022104,50
квітень 2022103,10
травень 2022102,70
червень 2022103,10
липень 2022100,70
серпень 2022101,10
вересень 2022101,90
жовтень 2022102,50
листопад 2022100,70
грудень 2022100,70
січень 2023100,80
лютий 2023100,70
березень 2023101,50
квітень 2023100,20
травень 2023100,50
червень 2023100,80
липень 202399,40
серпень 202398,60

Розрахунок здійснюється за формулою

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) = 1.48115245

642 621 грн. 19 коп. х 1,48115245 / 642 621 грн. 19 коп., що складає 309 198 грн. 76 коп.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню індекс інфляції у розмірі 309 198 грн. 76 коп.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до наступного висновку.

За змістом ст. 23 ЦК країни, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено правовий висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

При цьому причинний зв`язок між протиправними діяннями заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як із поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» зазначив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Зокрема, у Постанові Верховного Суду у справі № 750/6330/17 від 27.11.2019 року зроблено висновок, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або ж приниження, які завдають моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, зокрема, інтенсивність, повторюваність протиправних дій, фізичні або психологічні наслідки, стан здоров`я.

Разом з тим, за положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У пункті 5 своєї Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого позивач при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що спори про відшкодування фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права"); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги, що відповідачем рішення суду у повному обсязі не виконано, проте нею щомісячно здійснюються оплати в рахунок погашення заборгованості, а також ті обставини, що як позивач так і відповідач є особи з інвалідністю 2 групи, обставини на які посилалась позивач як на підставу спричинення моральних страждань та переживань та дійшов до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Сторони звільненні від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10,12, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої невиконанням рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 309 198 грн. 76 коп., 5 000 грн. моральної шкоди, а всього 314 198 грн. 76 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий Ж.В.Кузіна