Справа № 127/5695/24
Провадження 2-о/127/102/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб Міністерства Оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту перебування на утриманні у загиблого військовослужбовця,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чернгілевська Р.В., за участю заінтересованих осіб Міністерства Оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку окремого провадження, звернувся до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні у загиблого військовослужбовця.

18.06.2023 року надійшла заява представника заінтересованої особи Міністерства Оборони України про закриття провадження у справі у зв`язку з не можливість судового розгляду заяв про встановлення юридичних фактів за наявності позасудового порядку їх встановлення.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Чернілевська Р.В. в судовому засіданні заперечила проти заяви представника заінтересованої особи Міністерства Оборони України про закриття провадження у справі та просила відмовити у задоволенні.

Представника заінтересованої особи Міністерства Оборони України Москаленко А.О. підтримав заяву про закриття провадження у справі та просив її задовольнити.

Ініші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про дату, час та місце судового засідання, причини неявки не повідомили.

Дослідивши матеріали справи та ознайомившись із заявою представника Міністерства Оборони України, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб Міністерства Оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку окремого провадження звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні у загиблого військовослужбовця.

Судом 01.03.2024 року заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду за правилами окремого провадження та відкрито провадження у цивільній справі з призначенням судового засідання.

Зі змісту заяви вбачається, що заявниця просить суд встановити юридичний факт того, що вона перебувала на утриманні свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , по день його смерті, з метою отримання одноразової грошової допомоги від Міністерства оборони України.

Міністерство оборони України, вважаючи, що у даному випадку наявні підстави для закриття провадження у справі з огляду на те, що чинним законодавством України передбачений позасудовий порядок встановлення вищенаведеного юридичного факту, звернулося до суду із заявою про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, що на думку суду є невірним та таким, що в подальшому може позбавити заявника доступу до правосуддя, а тому суд відмовляє у її задоволенні.

Враховуючи вищевикладе, суд постаив на розгляд питання щодо наявності у даному випадку спірних правовідносин між заявницею та заінтересованими особами Міністерства Оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_3 та залишення заяви без розгляду.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Чернілевська Р.В. при вирішенні питання щодо залишення заяви ОСОБА_1 покладається на розсуд суду.

Представник заінтересованої особи Міністерства Оборони України Москаленко А.О. також покладається на розсуд суду щодо поставленого судом на розгляд питання про залишення заяви без розгляду у зв`язку з існуванням спору.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини 2 статті 293 ЦПК України).

У частині 1 статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. За змістом частини 2 цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, однак за умови, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов: якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 10.04.2019 у справі № 320/948/18, від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21.

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Судом встановлено, що заявник звернулася до суду в якому просить встановити юридичний факт що вона перебувала на утриманні свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , по день його смерті, з метою отримання одноразової грошової допомоги від Міністерства оборони України.

Як вбачається із заяви встановлення факту їй необхідно для отримання одноразової грошової допомоги після смерті загиблого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання обов`язків військової служби.

Як вбачається із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум №11/д від 30.06.2023 року, ОСОБА_1 повернуто її документи на доопрацювання.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві,гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Судом установлено, що ОСОБА_1 звернулась до територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому судом установлено, що зацікавлена особа Міністерство оборони України, як спеціально уповноважений суб`єкт, який готує висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, заперечує проти права ОСОБА_1 на отримання цієї допомоги, що свідчить про наявність між сторонами спору про право.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі №140/2178/15-ц від 16.11.2020 року.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З урахуванням вказаного, судом встановлено, що між заявником та Міністерством оборони України виник спір про право на отримання одноразової грошової допомоги заявником, а тому заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Міністерство Оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_3 про встановлення юридичного факту підлягає залишення без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 293, 294, 260, 261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника заінтересованої особи Міністерства Оборони України Москаленка Андрія Олександровича про закриття провадження у справі відмовити.

Заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб Міністерства Оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту перебування на утриманні у загиблого військовослужбовця залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: