Справа № 136/1019/22
Провадження № 22-ц/801/1467/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД»

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шпортун С.В.,

у справі №136/1019/22

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» (відповідач)

за участі ОСОБА_2 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору)

про витребування земельної ділянки,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду із позовом до ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», обґрунтовуючи вимоги тим, що він є власником 1/2 частки земельної ділянки, площею 3,9494 га, кадастровий номер :02:000:0008, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лозуватської сільської ради, яка була йому виділена за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.11.2021 у справі №136/119/20 та визначена як земельна ділянка за № НОМЕР_1 , площею 1,9747, що схематично відображена у додатку № 2 доданому до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України від 30.08.2021 за №СЕ-19/102-21/4122-ЗТ.

Належна йому земельна ділянка перебуває у незаконному користуванні ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД", оскільки жодних договорів оренди з відповідачем він не укладав, їх не підписував, будь-яких домовленостей із відповідачем стосовно належного йому об`єкта нерухомості не існує. Натомість останній відмовляється у добровільному порядку повернути земельну ділянку, мотивуючи наявністю Договору оренди землі укладеного 25.03.2016 між ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», правонаступником якого являється ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД", та ОСОБА_2 , відповідно до якого його земельна ділянка була передана їм користування, а у подальшому було укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі від 25.03.2016 на підставі яких 14.01.2022 ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" зареєструвало право оренди на частки земельної ділянки, площею 3,9494 га, кадастровий номер :02:000:0008, а інша частка, належна йому, є несформованою, що унеможливлює її виділення та повернення як власнику.

За вказаних обставин просив суд зобов`язати ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" усунути перешкоди шляхом повернення йому земельної ділянки площею 1,9747 га, що виділена за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.11.2021 з додатком - висновком експерта Вінницького НДЕКІД МВС України від 30.08.2021 за № СЕ-19/102-21/4122-ЗТ у справі №136/119/20.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року позов задоволено. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю, шляхом повернення земельної ділянки, площею 1,9747 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Липовецької міської ради (колишня Лозуватська сільська рада за межами населеного пункту с. Лозувата) Вінницького району Вінницької області, що виділена відповідно до рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15.11.2021 у справі № 136/119/20, та схематично відображена у додатку 2, доданому до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України від 30.08.2021 за № СЕ-19/102-21/4122-ЗТ.

Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 600, 00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, а всього 11 600 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

03 червня 2024 року ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвали нове про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що на момент укладення договору оренди земельної ділянки від 25.03.2016 між відповідачем та третьою особою, ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» було законним користувачем цієї земельної ділянки, оскільки свідоцтво про право власності на спадщину за законом, тобто на земельної ділянки, видано позивачеві лише 14.06.2018 року. Таким чином, тільки з 14.08.2018 позивач та третя особа стали співвласниками земельної ділянки. Отже висновок суд про те, що позивач довів, що є власником майна, вважає помилковим.

Крім того, на думку апелянта позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки вимога про повернення земельної ділянки може заявлятись тільки всіма співвласниками одночасно. Зазначене є підставою для відмови у задоволенні позову.

Вважає також, що звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зобов`язаний був залучити ОСОБА_2 (третя особа) у якості співвідповідача, а не третьої особи.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому представником позивача, адвокат Якименко О.О. просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду 17 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 27 червня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено її розгляд.

В судовому засіданні представник ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» - адвокат Сірук О.В. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених в ній, та просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 проти вимог апеляційної заперечив, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа ОСОБА_2 , повідомлена в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, про що в матеріалах справи є відповідна розписка, до суду не з`явилася, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником частки земельної ділянки, кадастровий номер: :02:000:0008, площею 3,9494 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яку набув у приватну власність на підставі рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 20.04.2018. на підставі якого видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Власником іншої частки цієї земельної ділянки, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯБ №723096 виданого 05.03.2007 Липовецькою районною державною адміністрацією, є ОСОБА_2 .

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.11.2021, яке набрало законної сили 16.12.2021 виділено ОСОБА_3 в натурі частки нерухомого майна - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0008, площею 3,9494 га, на території Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області, а саме: земельну ділянку N НОМЕР_1 , площею 1,9747, що схематично відображена у додатку 2, доданому до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України від 30.08.2021 за N СЕ-19/102-21/4122-ЗТ.

Відповідно до висновку експерта від 30.08.2021 за № СЕ-19/102-21/4122-ЗТ, складеного в межах провадження в цивільній справі № 136/119/20 експертом запропоновано варіанти розподілу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0008, площею 3,9494 га, на території Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області, виходячи з рівності часток співвласників по ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що експерт вважав за можливе.

25.03.2016 між ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» та ОСОБА_2 було укладено Договір оренди землі № б/н щодо земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0008, площею 3,9494 га, що розташована на території Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області, строк дії договору 10 років.

Відповідно до Акту приймання-передачі від 08.06.2016 вищезазначений об`єкт нерухомого майна у вигляді земельної ділянки, що є предметом вказаного вище договору було передано ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» у користування.

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.02.2022 встановлено, що речове право за Договором оренди землі від 25.03.2016 було зареєстровано приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Дроновою В.О., право оренди за ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», орендодавець ОСОБА_2 строком на 10 років.

Як слідує із Статуту ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», затвердженого учасниками цього товариства рішенням № 23/12/21-01 від 23.12.2021, ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» рішенням учасників від 10.07.2019 за № 10/07/19-01 перейменовано в ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД».

14.01.2022 між ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» та ОСОБА_2 була укладена Додаткова угода до договору оренди землі від 25.03.2016, відповідно до якої предметом договору сторони визначили, що орендодавець передає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0008, площею 3,9494 га, що розташована на території Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області. Об`єктом оренди є земельної ділянки, площею 3,9494 га, строк дії договору 17 років з дати укладення та діє до 2033 року.

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.02.2022 встановлено, що право оренди земельної ділянки зареєстроване 25.01.2022 державним реєстратором Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області Чубатюк О.Р., орендодавець ОСОБА_2 , орендар ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» об`єктом речового права є частка земельної ділянки, площею 3,9494 га.

28.06.2022 в адресу ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» ОСОБА_1 направив Претензію, яка була отримана адресатом 30.06.2022 вх. № 149, відповідно до якої останній просив повернути належну йому 1/2 частку земельної площею 1,9747 га, яка була виділена йому за рішенням суду від 15.11.2021.

Із відповіді, направленої ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» вих. № 274 від 05.07.2022 ОСОБА_1 було повідомлено, що товариство користується даною земельною ділянкою згідно договору оренди від 25.03.2016 між ним та ОСОБА_2 . На даний час сформована земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га, земельна ділянка площею 1,9747 га відсутня, тому повернути її частки немає можливості, оскільки не визначено межі відповідної частки земельної ділянки в натурі та відсутні індивідуально визначені ознаки відповідної частини земельної ділянки.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що встановлені обставини свідчать про те, що зі сторони відповідача, у користуванні якого перебуває належна позивачеві земельна ділянка, площею 1,9747 га, та яка входила до складу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га, право спільної часткової власності на яку припинено, впродовж тривалого часу чиняться перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження позивачем належним йому майном, що є результатом винних дій відповідача, оскільки позивач позбавлений можливості як внести відомості до державного земельного кадастру про земельну ділянку, так і вчинити дії щодо внесення відомостей до державного реєстру речових прав про нерухоме майно.

Колегія суддів вважає такий висновок вірним, а доводи апеляційної скарги жодним чином його не спростовують.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованого Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача.

Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 373/326/17 (провадження № 14-201цс21), пославшись на свою сталу та сформовану судову практику, вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений.

У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 522/8412/19 (провадження № 61-10353св22) зазначено, що при розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути лише власник майна, який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема, на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 766/4410/17 (провадження № 61-29040св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Результат аналізу статті 391 ЦК України дає підстави для висновку, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої з правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном/

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, визначені у частині другій статті 16 ЦК України. У главі 29 ЦК України передбачено, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом.

Так, відповідно до п. «б», «д» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи рішенням суду від 15.11.2021 у справі №136/119/20 позивачеві було виділено частку земельної ділянки в натурі.

Із Витягу з державного реєстру речових прав позивач є власником частки земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0008, площею 3,9494 га, що розташована на території Лозуватської сільської ради Липовецького району Вінницької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.06.2018, що є об`єктом спільної часткової власності двох осіб.

Отже ОСОБА_3 є власником частки земельної ділянки, площею 1,9747 га, яка входила до складу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га, та яка за рішенням суду була виділена йому в натурі, а відтак право спільної часткової власності припинено в силу закону.

Водночас ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» має право користуватися часткою земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0008, площею 3,9494 га, проте фактично в зв`язку з тим, що рішення суду не виконане і межі земельної ділянки ОСОБА_1 не винесені в натурі (на місцевості), користується всією земельною ділянкою, що раніше належала ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент укладення договору оренди між ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» та ОСОБА_2 (іншим співвласником земельної ділянки) - 25.03.2016 року позивач не був власником є безпідставними, оскільки, після ухвалення судового рішення про виділення позивачеві в натурі частки земельної ділянки, право спільної часткової власності припинилося і земельна ділянка підлягає поділу в натурі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неможливість повернення земельної ділянки площею 1, 9747 га, оскільки вона позивача не сформована, тобто не має кадастрового номеру та реєстрації в Державному земельному кадастрі.

Як зазначалось вище, відповідно до рішення Липовецького районного суду від 15.11.2021 частина земельної виділена позивачеві відповідно до схематичного відображення у додатку до висновку експерта, що дозволяє її індивідуалізувати в процесі відбору.

Крім того, відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська