Житомирський апеляційний суд
Справа №279/891/24 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/891/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою опікуном ОСОБА_2 ,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. в м.Коростені,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі ТзОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача станом на 09 січня 2024 року заборгованість за договором позики від 26 червня 2021 року №-89053 у сумі 30 271 грн, яка складається із: 3 000 грн - заборгованості за тілом кредиту; 27 271 грн - заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги, а також компенсувати судові витрати у розмірі 16 028 грн, у тому числі, на правову допомогу в сумі 13 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 26 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інкасо Фінанс" та ОСОБА_1 укладений договір позики №-89053. Відповідач, шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з веденням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якого, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 3 000 грн, здійснив дії щодо укладення договору позики. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Відповідно до договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених договором, на строк, визначений договором, надати позичальнику грошові кошти у сумі, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит та сплатити проценти за користування кредитом у встановлений договором термін. Між ТзОВ "ФК "Інкасо Фінанс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" 18 листопада 2021 року був укладений договір про відступлення права вимоги №18-11/21, відповідно до умов якого, ТзОВ "ФК "Інкасо Фінанс" відступило ТзОВ "Вердикт Капітал" право грошової вимоги за договором позики від 26 червня 2021 року №-89053, що укладений між ТзОВ "ФК "Інкасо Фінанс" та ОСОБА_1 . У свою чергу, ТзОВ "Вердикт Капітал" 10 січня 2023 року відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" за договором позики від 26 червня 2021 року №-89053, що укладений між ТзОВ "ФК "Інкасо Фінанс" та відповідачем. Взяті на себе зобов`язання за договором позики ОСОБА_1 не виконав, позику не повернув та проценти за користування коштами не сплатив, у зв`язку з чим виникла вказана вище заборгованість.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року позов задоволений у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором від 26 червня 2021 року №-89053 у сумі 30 271 грн, а також - 6 528 грн судових витрат.

Опікуном ОСОБА_2 у інтересах недієздатного ОСОБА_1 подана апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, опікун просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що ОСОБА_1 є інвалідом 2-ої групи та з дитинства хворіє на тяжке психічне захворювання. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 серпня 2023 року в справі 279/912/23 ОСОБА_1 визнаний недієздатним, над ним встановлено опіку та його опікуном призначено ОСОБА_2 . На переконання опікуна ОСОБА_1 не може бути відповідачем у цій справі. У разі належного відповідача у справі до задоволення підлягало б тіло кредиту в розмірі 3 000 грн та проценти в сумі 1 170 грн, оскільки відповідно до п.2.3 договору позики від 26 червня 2021 року строк кредитування складає 20 днів, який починається з 26 червня 2021 року та закінчується 16 липня 2021 року. Відповідно до умов договору базова процента ставка складає 1,95% та розмір процентів за користування кредитом нараховується за кожен день користування кредитом (3 000 * 1,95% = 58,50 грн за день; 58,50 грн * 20 днів = 1 170 грн). Окрім того, відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути 13 000 грн витрат на правову допомогу, а долучає квитанцію про сплату 51 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТзОВ «Коллект Центр» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилається на те, що на момент укладення 26 січня 2021 року між ТзОВ «Фанансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 договору позики №-89053 останній мав повну цивільну дієздатність. Про наявність в справі №279/912/23 судового рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 серпня 2023 року про визнання ОСОБА_1 недієздатним стало відомо з апеляційної скарги та до суду першої інстанції зазначене рішення не подавалося. Позивач наполягає на тому, що укладений між сторонами договір позики відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін. ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами договору позики та висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору позики, що свідчить про прийняття ним умов договору, який спрямований на реальне настання правових наслідків. ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 3 000 грн та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому договором (п.2.1договору позики від 26 червня 2021 року). Плата за користування кредитом встановлена в розмірі 1,95% за кожен день користування кредитом. Пунктом 2.7 договору позики встановлено, що плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні за фактичну кількість днів користування кредитом, визначену в п.п.2.3 цього договору, та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства. За положеннями п.2.3 договору позики період користування кредитними коштами складає 20 днів та починається з 26 червня 2021 року та закінчується 16 липня 2021 року. ТзОВ «ФК«Інкасо Фінанс» за період із 26 червня 2021 року по 16 липня 2021 року нараховані проценти за користування кредитом в сумі 1 180 грн, а загальна сума заборгованості станом на 18 листопада 2021 року становила 4 180 грн, яка складалася, у тому числі, з суми кредиту 3 000 грн. Отже, до ТзОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за договором позики на загальну суму 4 180 грн. Відповідно до п.5.4 договору про відступлення права вимоги від 18 листопада 2021 року №18-11/21 новий кредитор має право здійснювати нарахування процентів за договором позики, у тому числі, за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені кредитором. Після відступлення права вимоги 10 січня 2023 року ТзОВ «Коллект Центр», як новий кредитор, за п.5.4 договору про відступлення права вимоги також набув право здійснювати нарахування процентів за договором позики. За таких обставин були донараховані проценти. Також наголошено на достатності та допустимості наданих позивачем доказів щодо витрат на правничу допомогу, які були фактично понесені останнім у зв`язку з розглядом справи, а саме, на копію договору про надання правової допомоги, заявку про надання юридичної допомоги від 02 січня 2024 року №817, якою були узгоджені перелік та вартість послуг у розмірі 13 000 грн, надання юридичної правової допомоги по супроводу щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , платіжну інструкцію від 10 січня 2024 року №, яка оформлена та сплачена на загальну вартість послуг із урахуванням витрат на правову допомогу по інших боржниках, про що також наданий витяг із акта від 08 січня 2024 року №2.

Представник позивача ТзОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. у судовому засіданні, яке проведено в режимі відеоконференції, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому не пояснила, на підставі якого пункту договору позики нараховані проценти за користування кредитом за подвійною ставкою 3,9% після 16 липня 2021 року.

Представник ОСОБА_1 - опікун ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Спрямувала до суду заяву, у якій зазначила, що апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити, а розгляд справи - провести у її відсутність (а.с.107).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та апеляційним судом установлено, що 26 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір позики №-89053, за умовами якого ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» надало позичальнику грошові кошти в сумі 3 000 грн (а.с.13).

Договір позики укладений в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики від 26 червня 2021 року №-89053, що акцептована ОСОБА_1 26 червня 2021 року шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень частин шостої і дванадцятої п.1 ст.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», частини першої ст.205 ЦК України, зазначені умови є публічною пропозицією у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України.

ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 3 000 грн, що підтверджується квитанцією та довідкою долученою до матеріалів справи (а.с.13).

Перерахування грошових коштів на картку ОСОБА_1 було здійснено за допомогою компанії ТзОВ «Платежі Онлайн», яка відповідно до умов договору доручення від 07 липня 2020 року №ПБ 1354/07, що укладений між ТзОВ «Платежі онлайн» та ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс», зобов`язалася надавати технічну можливість в перерахуванні коштів на картку позичальника на підставі укладеного договору позики.

Пропозиція (оферта) на укладення електронного договору позики №-89053 підписана позичальником ОСОБА_1 26 червня 2021 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Згідно з п.п.2.3 договору позики строк користування кредитними коштами складає 20 днів і починається з 26 червня 2021 року та закінчується 16 липня 2021 року.

Відповідно до п.п.2.5. договору позики, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 до договору позики).

Умовами договору позики на період, зазначений в п.п.2.3 договору, плата за користування кредитом встановлена в розмірі 1,95% за кожен день користування кредитом.

Пунктом 2.7. договору позики встановлено, що плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування кредитом, визначену у п.п.2.3 цього договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства.

Відповідно до п.п.9.2 договору позики, цей договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей договір, надсилаються товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.

Пунктом 9.3 договору позики встановлено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.п.9.2 цього договору, має юридичну силу власноручного підпису.

Підписанням договору позики ОСОБА_1 також підтвердив, що він був ознайомлений з усіма його умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

18 листопада 2022 року між ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» був укладений договір про відступлення прав вимоги №18-11/21, за умовами якого ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги, в тому числі за договором позики від 26 червня 2021 року № -89053, що укладений між ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 (а.с.18-22).

10 січня 2023 року ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило ТзОВ «Коллект Центр» право вимоги в тому числі за договором позики від 26 червня 2021 року № -89053, що укладений між ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 (а.с.23-27).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що загальний розмір заборгованості з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом становить 30 271 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту 3 000 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 27 271 грн (а.с.16 зворот -17).

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що у добровільному порядку ОСОБА_1 отримані грошові кошти не повернув, права позивача порушені, що стало підставою для стягнення нарахованої розрахунком заборгованості у повному обсязі. При цьому правильність нарахувань розміру заборгованості на час розгляду справи відповідачем не оспорена та не спростована.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд дійшов таких висновків за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У силу п.1 частини першої ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша ст.1077 ЦК України).

Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Частиною першою ст.1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до п.1 частини другої ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку особа отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Так, згідно із ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини першої ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини першої ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст.611 ЦК України.

У разі укладення договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи, 26 червня 2021 року між ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики №-89053, за умовами якого, кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 3 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця (а.с.7-12).

Згідно з п.п.2.3 договору позики, дата видачі кредиту 26 червня 2021 року, дата повернення кредиту 16 липня 2021 року (включно), термін користування кредитом 20 діб.

Умовами договору позики на період зазначений в п.п.2.3 договору, встановлена плата за користування кредитом у розмірі 1,95% за кожен день користування кредитом.

Відповідно до графіку розрахунку до договору позики від 26 червня 2021 року №-89053 заборгованість за договором позики складає 4 180 грн, з яких: сума кредиту - 3 000 грн, заборгованість за процентами 1 480 грн.

Кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання договору позики, що укладення договору позики у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем договір позики не був би укладений сторонами, цей правочин у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі №234/7160/20, від 01 листопада 2021 року в справі №234/8084/20.

Нормами чинного законодавства передбачено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Однак, фізична особа може бути визнана недієздатною. Ст.39 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Наслідками визнання особи недієздатною є втрата нею права на вчинення будь-яких правочинів (укладення угод, договорів, їх виконання). Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах може вчиняти лише її опікун.

Отже, договір позики укладений з ОСОБА_1 26 червня 2021 року. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 серпня 2023 року в справі №279/912/23 ОСОБА_1 визнаний недієздатним, над ним встановлена опіка та його опікуном призначена ОСОБА_2 (а.с.76). За положеннями частини першої ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішення суду про це. ОСОБА_1 на час укладення договору позики мав повну цивільну дієздатність, а тому своїми діями створив для себе цивільні обов`язки та має несе відповідальність у разі їх невиконання, а доводи апеляційної скарги з приводу неналежного відповідача не грунтуються на положеннях чинного законодавства та обставинах справи. Інша річ, що після набуття рішенням суду законної сили про визнання особи недієздатною опікун зобов`язаний дбати про підопічного та вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Нарахування процентів за користування грошовими коштам поза періодом договору позики, відбувалося відповідно до умов п.5.4 договорів про відступлення прав вимоги, у розумінні яких нарахування та стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, здійснюється відповідно до ст. 625 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини другої ст.1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини другої ст.1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 виснувала, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст.625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом").

Окрім того, ст.514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до ст.ст.1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За умовами п.5.5 договору про відступлення прав вимоги від 18 листопада 2022 року №18-11/21, укладеного між ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал», кредитор зобов`язаний повідомити боржника про відступлення права вимоги за основним договором у порядку, передбаченого чинним законодавством або основним договором.

Окрім того, відповідно до умов п.5.5 договору про відступлення прав вимоги від 10 січня 2023 року №10-01/2023, укладеного між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр», первісний кредитор зобов`язаний повідомити боржника про відступлення права вимоги за основним договором протягом 10 робочих днів з моменту набрання чинності договором про відступлення прав вимоги у порядку, передбаченого чинним законодавством або основним договором.

Проте, матеріали справи не містять доказів направлення відповідного повідомлення ОСОБА_1 про зміну кредитора та відступлення прав вимоги за договором позики від 26 червня 2021 року №-89053 від первісного позикодавця до ТзОВ «Вердикт Капітал», та в подальшому від ТзОВ «Вердикт Капітал» до ТзОВ «Коллект Центр», як це передбаченого вимогами закону.

Враховуючи викладене вище, не повідомлення боржника про зміну кредитора, з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, надає підстави стверджувати про незаконне нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, тобто з 17 липня 2021 року по 17 листопада 2021 року (15 805 грн), а також з 18 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року (11 466 грн), що склало суму 27 271 грн. Окрім того, для розрахунку процентів використана процентна ставка на рівні 3,9%, що умовами договорів та чинним законодавством не передбачено.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з ОСОБА_1 суми непогашеної заборгованості, оскільки договір позики укладений у спосіб, визначений чинним законодавством, а фактично отримані позичальником кошти не повернуті. ТзОВ «Коллект Центр» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з ОСОБА_1 4 170 грн, із яких: 3 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 1 170 грн заборгованість за процентами (3 000*1,95%)*20 днів=1 170 грн). Пред`явлені до стягнення проценти у сумі 26 101 грн (27 271-1 170) задоволенню не підлягають, оскільки нарахування останніх відбувалося поза межами строку кредитування, без належного повідомлення боржника про зміну кредитора та за розміром процентів, який умовами договорів або чинним законодавством не перебачений.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилково висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

За положеннями ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким позов задовольняє частково, стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором від 26 червня 2021 року в сумі 4 170 грн, яка складається із: тіла кредиту 3 000 грн та процентів 1 170 грн. У стягненні решти процентів відмовляється за безпідставністю.

У розумінні положень ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями частин першої та третьої ст.133 та частини першої та третьої ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини перша та третя ст.134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

За приписами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано: копію договору про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року №02-01/2023 із додатком (прайс-листом); копію платіжної інструкції від 10 січня 2024 року №; заявку на надання юридичної допомоги від 02 січня 2024 року №817; витяг із акта №2 про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року на суму 13 000 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову на 13,78% з відповідача на користь позивача стягуються витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 791,40 грн (13 000*13,78%).

Відповідно до довідки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ої групи з 29 грудня 2023 року. Пунктом 9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому у відповідності до положень ст.141 ЦПК України судовий збір у сумі 417,26 грн пропорційно до задоволених вимог компенсується позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (3 028*13,78/100).

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану опікуном ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором від 26 червня 2021 року в сумі 4 170 грн, яка складається із тіла кредиту 3 000 грн та процентів 1 170 грн.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 1 791 грн 40 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 417 грн 26 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2024 року.

Головуюча Судді: