Справа №443/1040/24
Провадження №2/443/491/24
РІШЕННЯ

іменем України

10 жовтня 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Дев`ятники в особі Ходорівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради, загальною площею 2,1067 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №025254 від 28.12.2000 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка по батьковій лінії ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради, загальною площею 2.1067 га, що належали померлої згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №025254 від 28.12.2000 року. Згідно довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради № 39 від 24.04.2024 року, ОСОБА_3 дійсно постійно проживала і була зареєстрована одна в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . По даних виконкому Дев`ятниківської сільської ради, посвідчувався заповіт ОСОБА_3 за № 15 від 11.04.1987 року в користь ОСОБА_2 . Брат, ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті сестри ОСОБА_3 , вступивши в управління спадковим майном у піврічний термін після її смерті. Зазначає, що ОСОБА_3 власної сім`ї не мала, а тому найближчим її родичом був її батько ОСОБА_2 , який спадщину прийняв, вступивши в управління та володіння спадковим майном, однак юридично своїх спадкових прав він не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради, загальною площею 2.1067 га, що належали його померлій сестрі ОСОБА_3 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №025254 від 28.12.2000 року. Зазначає, що крім неї, спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 була її матір ОСОБА_4 , однак вона спадщину не прийняла, а ІНФОРМАЦІЯ_3 її матір померла. Вона у визначений законом термін звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юрчука І.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №18/2016.

20.05.2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу, з метою одержання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька, відносно земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Дев`ятниківської сільської ради, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ЛВ № 025254 від 28.12.2000 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої за заповітом був ОСОБА_2 . Однак у видачі свідоцтва нотаріус відмовив, вказавши на необхідність подати належним чином оформлені оригінали документів, або їх дублікати, які підтверджують право власності на нерухоме майно. У випадку відсутності таких документів рекомендував звернутися їй до суду за захистом своїх спадкових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 11.06.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 12.02.2024 року в порядку витребування доказів зобов`язано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А. в строк до 22 липня 2024 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №18/2016, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.07.2024 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А. надіслано копію спадкової справи №18/2016, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 06.09.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів, викладених у такому, просив позов задоволити.

Представник відповідача Ходорівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву на позовну заяву просить суд розглянути дану справу за відсутності їхнього представника та винести рішення за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено такі обставини.

Як вбачається із свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.8, 42 на звороті).

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , 06.06.1965 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , 1940 року народження та ОСОБА_7 , 1947 року народження (а.с.43 на звороті).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (а.с.9, 44).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , 12.10.1984 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).

Як видно із копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.5-6), остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 15.08.1989 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_5 , виданим Дев`ятниківською сільською радою Жидачівського району Львівської області 19.11.2001 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради, загальною площею 2.1067 га, що належали померлої згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №025254 від 28.12.2000 року (а.с.18).

За життя ОСОБА_3 , 11.04.1987 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Дев`ятниківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 15, згідно якого остання все своє майно заповіла ОСОБА_2 (а.с.13).

Згідно довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради № 39 від 24.04.2024 року, ОСОБА_3 дійсно постійно проживала і була зареєстрована одна в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . По даних виконкому Дев`ятниківської сільської ради, посвідчувався заповіт ОСОБА_3 за № 15 від 11.04.1987 року в користь ОСОБА_2 . Брат, ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті сестри ОСОБА_3 , вступивши в управління спадковим майном у піврічний термін після її смерті (а.с.12).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 534 ЦК УРСР 1963 року визначає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Судом також встановлено, що крім ОСОБА_2 , інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не було, що підтверджується також інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75518178 від 22.01.2024 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_2 , спадщину за законом після смерті своєї сестри ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняв, оскільки вступив в управління і володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично своїх спадкових прав не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 , виданим Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції від 10.02.2016 року (а.с.15)

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради, загальною площею 2.1067 га, що належали його померлій сестрі ОСОБА_3 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №025254 від 28.12.2000 року (а.с.18).

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 заповіту не залишав, а відтак спадкування відбулося за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що крім позивачки, спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 була також дружина померлого ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 спадщину після смерті свого чоловіка не прийняла у жоден із передбачених законом способів, що підтверджується зокрема матеріалами спадкової справи №18/2016, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.37-55).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 (а.с.16).

Натомість, ОСОБА_1 , у визначений законом термін звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №18/2016.

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №18/2016, із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , зверталася тільки позивачка (а.с.38).

23.09.2016 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті батька ОСОБА_2 , що складається із частки квартири АДРЕСА_3 , що належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4 (а.с.54).

З метою оформлення права власності на спадкове майно після смерті батька, а саме на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради, загальною площею 2.1067 га., згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №025254 від 28.12.2000 року, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А. №60/01-16 від 20.05.2024 (а.с.20), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Дев`ятниківської сільської ради, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №025254 від 28.12.2000 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем за заповітом був ОСОБА_2 , у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке вона має намір успадкувати.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025254 на ім`я ОСОБА_3 втрачено.

Доказом того, що покійній ОСОБА_3 на праві приватної власності належали земельні ділянки, які розташовані на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №552/15-24 від 09.02.2024 року, відповідно до якої, згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі рішення ХІ сесії ІІІ-го демократичного скликання Жидачівської районної ради народних депутатів від 16.06.2000 р. №193 на гр. ОСОБА_3 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №025254 від 28.12.2000 р.. Реєстраційний номер 254. Площа земельної ділянки 2,1067 га. (а.с.18).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка розташована на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дев`ятниківської сільської ради, загальною площею 2,1067 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №025254 від 28.12.2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка