ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/477/22 Номер провадження 22-ц/814/1308/24Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю.І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «VUSO (ВУСО)» - адвоката Винокурова Олександра Вікторовича

на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року у складі судді Ячало Ю. І.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «VUSO (ВУСО)» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Скочиляс І. М. звернулася до суду з вказаним позовом та з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 23.05.2023 та від 03.08.2023 (а. с. 163, 210, т. 1) остаточно просила суд стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 48 631,20 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 33 362,34 грн, три відсотки річних у розмірі 2410,24 грн, інфляційні втрати у розмірі 15 246,56 грн, а всього 51 019,14 грн, а також понесені судові витрати у розмірі 7 500 грн.

Позов мотивовано тим, що 19 березня 2021 року на автодорозі Київ-Харків-Довжанський в с. Поділ Великобагачанського району Полтавської області, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Мазда», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в сторону м. Харків по лівій смузі руху здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП «Великобагачанська центральна лікарня».

За фактом вказаної ДТП 20.03.2021 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000171 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ЕР124535615.

26 листопада 2021 року адвокатом Скочиляс І. М. на адресу ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_1 у розмірі 48 631,20 грн витрати на лікування, а 13 грудня 2021 року на адресу відповідача була надіслана заява про долучення відповідних копій та оригіналів документів.

Листом від 17 грудня 2021 року за № 135/1/2205846 ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» повідомила про прийняте рішення у страховій справі за № 6629/1/2205846, а саме про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 2.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до Закону. Окрім того, відповідач також вказував, що в діях водія автомобіля Мазда 6, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, оскільки водій в умовах завданої пригоди, шляхом застосування екстреного гальмування, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_1 .

З вказаним рішенням відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування позивач не погоджується, вважає, що воно суперечить вимогам закону, оскільки згідно ПДР пішохід особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. Отже, пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні ДТП не може бути підставою для відмови у відшкодуванні шкоди, завданої потерпілому джерелом підвищеної небезпеки. Враховуючи вищевикладене, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування.

Вказувала, що до заяви про виплату страхового відшкодування була долучена постанова слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області про закриття кримінального провадження від 29.05.2021. Тобто, вказаний документ містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, а розмір шкоди чітко передбачений Законом.

Вважає, що відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній ДТП покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулася дана пригода, в даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» в повному обсязі із стягненням з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох процентів річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29 липня 2022 року вказану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а. с. 77-78, т. 1).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 29.07.2022 скасовано, а справу направлено до продовження розгляду до Великобагачанського районного суду Полтавської області (а. с. 142-144, т. 1).

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 48 631,20 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 33 362,34 грн, три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 2 410,24 грн, інфляційні втрати у розмірі 15 246,56 грн, а всього 51 019,14 грн.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 7500 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач, як страховик заподіювача шкоди, зобов`язаний відшкодувати шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ПрАТ «Страхова компанія «VUSO (ВУСО)» - адвокат Винокуров О. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на передчасність рішення, невірне, неповне, упереджене та однобічне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом було проігноровано витребувані матеріали кримінального провадження, не проаналізовано надану позивачем медичну документацію на предмет її обґрунтованості та пов`язаності (причинно-наслідкового зв`язку) захворювань з наслідками ДТП.

Вказує, що в даному випадку відсутні такі елементи цивільно-правової відповідальності як протиправна поведінка водія, що виразилася у порушенні ПДР та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та спричиненою шкодою, що підтверджується висновками судової експертизи № СЕ-19/117-21/5585-ІТ від 12.05.2021 та постановою про закриття кримінального провадження № 0000171 від 29.05.2021.

Вважає, що відсутність у водія ОСОБА_2 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його правомірних дій та/або поведінки останній не міг передбачити таку зовнішню подію або передбачив, проте не міг її відвернути та уникнути шляхом застосування екстренного гальмування. При цьому в діях пішохода вбачається непрямий умисел, оскільки ОСОБА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння (перебуваючи в темну пору доби поза межами пішохідного переходу) своїми діями (вибіг на смугу руху транспортних засобів, де відсутнє освітлення) створив обстановку, яка унеможливила відвернення небезпечних наслідків. Навіть якщо розцінювати такі неправомірні дії ОСОБА_1 як грубу необережність, розмір страхового відшкодування в такому випадку підлягає зменшенню.

Зазначає, що судом до загальної суми страхового відшкодування було неправомірно включено вартість препаратів, які призначені для лікування супутніх захворювань, які жодним чином не пов`язані з ДТП та лікування по яких не підлягає відшкодуванню страховою компанією.

Наголошує, що прострочення виконання основного грошового зобов`язання у страховика з`являється починаючи з 91 дня після отримання страховою компанією заяви та необхідних документів на виплату страхового відшкодування від потерпілого, тобто в даному випадку з 16.03.2022, а не з моменту отримання заяви як це необґрунтовано та безпідставно зазначив суд першої інстанції. Відтак з цього моменту виникає право позивача на нарахування штрафних санкцій.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Скочиляс І. М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 19 березня 2021 року близько 19 год 10 хв на автодорозі Київ-Харків-Довжанський в с. Поділ Великобагачанського району, водій автомобіля марки Мазда 6 д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись в сторону м. Харків по лівій крайній смузі руху здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Великобагачанської ЦРЛ, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 19.03.2021 по 02.04.2021 в хірургічному відділенні з діагнозом: закритий скалковий перелом нижньої третини обох стегнових кісток зі зміщенням, ЗЧМТ, струс головного мозку. 21.03.2021 було проведено оперативне втручання, а 02.04.2021 хворого направлено в травматологічне відділення КП «ПОКЛ ім. М. В. Скліфосовського», де він перебував на стаціонарному лікуванні з 02.04.2021 по 15.04.2021.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 20.03.2021 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України (а. с. 227-250, т. 1).

Постановою слідчого СВ Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області Ігнатченка Ю. В. про закриття кримінального провадження від 29 травня 2021 року кримінальне провадження №0000171 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а. с. 26-27, т. 1).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки Мазда 6 д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № ЕР/124535615 (а. с. 28, т. 1).

02 червня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, проте у відповідь отримав лист від 13.10.2021 № 3-01-а/37145 про необхідність звернення з такою заявою до страхової компанії, з якою ОСОБА_2 уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (а. с. 28, т. 1).

26 листопада 2021 року та 13 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» заяви про виплату страхового відшкодування у розмірі 48 631,20 грн та докази розміру такої шкоди (а. с. 7-30, 31-55, т. 1).

Листом від 17 грудня 2021 року за № 6629/1/2205846 ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» повідомило позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки згідно постанови про закриття кримінального провадження в діях водія ОСОБА_2 відсутні ознаки кримінального правопорушення, так як водій в умовах даної пригоди, шляхом застосування екстреного гальмування, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_1 (а. с. 56, т. 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із обов`язку страховика відшкодувати шкоду потерпілому ОСОБА_1 у сумі 48 631,20 грн, яка не виходить за межі ліміту страхового відшкодування, з урахуванням встановленої частиною другою статті 625 ЦК України відповідальності внаслідок допущення позивачем прострочення виплати страхового відшкодування (грошового зобов`язання) у вигляді інфляційних втрат в розмірі 15 246,56 грн та 3% річних у розмірі 2 410,24 грн, а також пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ на підставі статті 992 ЦК України, пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 33 362,34 грн. При цьому період прострочення заборгованості встановлено судом з 17.12.2021 по 24.05.2023.

Колегія суддів апеляційного суду з таким рішенням суду повною мірою погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Статтею 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, відшкодовує шкоду, завдану таким джерелом підвищеної небезпеки, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Відповідно до чинного законодавства вина потерпілого у формі необережності не є підставою для звільнення власника джерела підвищеної небезпеки від відповідальності за спричинену шкоду.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Приписами частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, які регламентують обов`язок доказування та подання доказів, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому у деліктних правовідносинах з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, наявність умислу потерпілого або дії непереборної сили, а також грубої необережності потерпілого, що входять до предмету доказування (частина друга статті 77 ЦПК України), доводить відповідач.

Оскільки у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини, доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності у водія забезпеченого транспортного засобу технічної можливості запобігти ДТП не є достатньою підставою для звільнення його від цивільно-правової відповідальності за спричинену потерпілому шкоду.

Належних та допустимих доказів на підтвердження дії непереборної сили або умислу потерпілого, як і його грубої необережності, матеріали справи не містять.

Висновком судової автотехнічної експертизи від 12.05.2021 № Е-19/117-21/5585-ІТ у кримінальному провадженні № 0000171, на який посилається апелянт, питання щодо відповідності дій пішохода ОСОБА_1 вимогам Правил дорожнього руху України не досліджувалось та постановою слідчого про закриття кримінального провадження таких обставин не встановлено.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) встановлено, що у разі настання страхового випадку, яким є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (стаття 6, пункт 22.1. статті 22 Закону).

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до пункту 24.1. статті 24 Закону № 1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, такі докази були надані представником позивача страховику заподіювача шкоди - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», проте безпідставно не взяті ним до уваги.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування передбачені статтею 37 Закону № 1961-IV.

До таких, зокрема, належать: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37); вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону) (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37).

Проте жодна з цих підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_1 при розгляді справи судом не встановлена.

Таким чином, за відсутності передбачених Законом підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування відповідач ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відповідно до пункту 36.2 статті 36 вказаного Закону зобов`язаний був прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Правовими наслідками порушення грошового зобов`язання відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 611, частини першої статті 624, частини другої статті 625 ЦК України є сплата неустойки (штрафу, пені) та сплата на вимогу кредитора суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно приписів статті 992 ЦК України, пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Проте, суд помилково визначив початок перебігу такого прострочення з дня відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування - 17.12.2021, тоді як відповідно до Закону строк, протягом якого страховик зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, визначений у 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, отже, прострочення страховика виникає з 91 дня після отримання заяви та необхідних документів на виплату страхового відшкодування, яким за обставинам цієї справи є 16.03.2022.

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції у частині визначення розміру пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних за порушення строків виплати страхового відшкодування з відповідним зменшенням стягнення у межах строку прострочення боржника.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені.

За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «VUSO (ВУСО)» - адвоката Винокурова Олександра Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року в частині стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми змінити.

Зменшити суму пені з 33 362,34 грн до 5 236,18 грн, три проценти річних з 2 410,24 грн до 1 106,93 грн та інфляційних втрат з 15 246,56 грн до 7 002,12 грн, а всього за прострочення виплати страхового відшкодування стягнути 13 345,23 грн.

Зменшити суму витрат на правничу допомогу адвоката з 7 500 грн до 5 000 грн.

В іншій частині рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна