ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5781/24 Справа № 201/3352/24 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (а.с. 88-90).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції (а.с. 96-98).

ГУ ДПС у Дніпропетровській області скористалось своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін (а.с. 129-135).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17 (провадження №14-225цс19) зазначено, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження №14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору».

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 вересня 2023 року у справі №198/219/22.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відтак, після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02 березня 2023 року у справі № 480/4772/20.

Частиною першою статті 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач це особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №761/5894/17, від 14 травня 2020 року в справі №215/5742/17 зазначено про те, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду.

Так, при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що існує рішення, що набрало законної сили по спору між тими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у 2023 році ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку, середнього заробітку у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі (а.с. 70-71), в якому просив стягнути з відповідача відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 98 883 грн 31 коп, вимушений прогул у зв`язку із затримкою виконання рішення про поновлення на роботі в сумі 45 347 грн 76 коп, за ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 6 003 грн 32 коп та інфляційні втрати в сумі 32 929 грн 26 коп, вирішити питання судових витрат.

У травні 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву в порядку ст. 49 ЦПК України та просив стягнути з відповідача відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 98 883 грн 31 коп, вимушений прогул у зв`язку із затримкою виконання рішення про поновлення на роботі в сумі 45 347 грн 76 коп, компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у сумі 156 311,04 грн, вирішити питання судових витрат (а.с. 64-69).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04 серпня 2023 року по справі №201/4715/23 позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку, середнього заробітку у зв`язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено частково.

Стягнуто з ГУ ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 45 347 гривень 76 копійок середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, 5 000 гривень на професійну правничу допомогу, а всього 50 347 (п`ятдесят тисяч триста сорок сім) гривень 76 копійок.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ГУ ДПС у Дніпропетровській області судовий збір на користь держави в сумі 1 073 грн 60 копійок (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113336420).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ГУ ДПС у Дніпропетровській області залишено без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115301200).

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ДПС у Дніпропетровській області про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, в якому просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 108 885,93 року (а.с. 1-8).

Як видно зі змісту вищевказаних процесуальних рішень від 04.08.2023 року та 29.08.2023 року, вимога позивача про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, яка є предметом розгляду у даній справі, в рамках справи №201/4715/23 розглянута не була.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, а тому дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки у справі №201/4715/23 та у даній предмет позову не є тотожним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , зокрема, про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даної справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали, знайшли своє підтвердження.

Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2024 року про закриття провадження - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна