Номер провадження: 22-ц/813/3259/24
Справа № 523/7431/17
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від позивача ОСОБА_3 не з`явились,

переглянувши справу №523/7431/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2023 року у складі судді Середи І.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 , звернувшись 23 травня 2017 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що його батьку ОСОБА_4 та його бабі ОСОБА_5 на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його спадщину прийняла матір померлого ОСОБА_5 в силу положень частини 3 статті 1268 ЦК України, проте за життя свідоцтво про право власності не отримала, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . При спадкуванні після баби ОСОБА_5 стало відомо про заповіт від 11 червня 1999 року на користь ОСОБА_1 . Вважає, що ОСОБА_5 у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Позивач ОСОБА_3 просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 31 жовтня 1999 року на користь ОСОБА_1 (т.1 а.с.3-5).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26 травня 2017 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.21).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 травня 2017 року витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. копію спадкової справи померлої ОСОБА_5 ; витребувано з КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради правовстановлюючі документи на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.25).

На виконання ухвали суду від 26 травня 2017 року про витребування доказів приватним нотаріусом Сімаченко С.Л. надано копію Спадкової справи №26/2016 померлої ОСОБА_5 (т.1 а.с.43-65).

На виконання ухвали суду від 26 травня 2017 року про витребування доказів КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надано копію інвентаризаційної справи на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.66-70).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2017 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено до участі у справі належного відповідача ОСОБА_6 замість неналежного відповідача Одеської міської ради (т.1 а.с.71).

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнала, зазначивши у запереченні, що позивачем не надано доказів недієздатності ОСОБА_5 на момент складання заповіту. Посилання у лікарському свідоцтві про смерть ОСОБА_5 31 жовтня 2016 року «хронічна церебральна недостатність, розповсюджений атеросклероз з переважними ураженнями головного мозку» не мають ніякого відношення до терміну складання заповіту від 11 червня 1999 року. Даний діагноз не відноситься до захворювань, відповідно до яких особа визнається недієздатною (т.1 а.с.80-81).

Позивач ОСОБА_3 надав відповідь на заперечення, за змістом якої підпис ОСОБА_5 відрізняється від підпису у заповіті; ОСОБА_5 була співвласником квартири; доказів того, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_5 не надано. Доводи відповідача про те, що вона зі своїм чоловіком надавали матеріальну та фізичну допомогу брату ОСОБА_4 та тітці ОСОБА_5 в утриманні житла, виплаті комунальних послуг, лікуванні, побуті тощо спростовані наданими ним фотографіями. Ремонт у квартирі був зроблений останній раз 35 років назад, відповідач утриманням житла не займалась, в квартирі була антисанітарія. Батько та баба перебували на обліку в КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Суворовського району міста Одеси» з 17 жовтня 2003 року та були зняті з обліку після смерті. ОСОБА_5 працювала до 1997 року, на роботі її психічний стан не перевірявся. Звинувачення у його свідомому зневажливому ставленні до батька та баби безпідставні. У 1999 році йому було 16 років, після смерті батька він дуже хворів, перебував на лікуванні. ОСОБА_5 належала частина квартири, інша частина квартири належала батьку ОСОБА_4 , який мав інвалідність 1-ї групи через психічне захворювання. ОСОБА_5 також страждала на захворювання головного мозку. Баба обіцяла квартиру йому як єдиному онуку. Вважає, що через хворобу ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Дане підтверджено складанням на його користь заповіту від 20 травня 2010 року на земельну ділянку в СТ «Битовик», якої не існує (т.1 а.с.98-100).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 травня 2018 року витребувано з медичних закладів відомості про проходження ОСОБА_4 лікування; витребувано з Четвертої одеської державної нотаріальної контори копію заповіту ОСОБА_5 від 11 червня 1999 року (т.1 а.с.133).

На виконання ухвали суду від 28 травня 2018 року КУ «Міський психіатричний диспансер» надано відповідь, за змістом якої ОСОБА_4 , 1950 року народження, перебував під наглядом лікаря-психіатра з 1979 року з діагнозом «Деменція внаслідок органічного ураження травматичного та судинного генезу з правостороннім гемпарезом»; під наглядом лікаря-психіатра перебував з 2008 року, але за медичною допомогою не звертався, лікування не призначалось; у листопаді 2011 року знятий з-під нагляду у зв`язку зі смертю (т.1 а.с.155).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року витребувано з Одеського державного нотаріального архіву копію заповіту ОСОБА_5 від 11 червня 1999 року (т.1 а.с.165).

На виконання ухвали суду від 17 жовтня 2018 року Одеський державний нотаріальний архів надав копію заповіту ОСОБА_5 , посвідченого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 11 червня 1999 року за реєстровим №1-2994, яким все майно заповідане ОСОБА_1 (т.2 а.с.14-15).

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надала 14 лютого 2018 року відзив на позов, де підтвердила позицію про не визнання позову. Додатково вказала, що ОСОБА_5 є її тіткою, з якою її сім`я постійно спілкувалась та надавала допомогу. ОСОБА_5 працювала до 70 років на різних відповідальних посадах, а після виходу на пенсію працювала в ЖЄУ № НОМЕР_1 , а з серпня 1983 року по 15 серпня 1997 року працювала в будинку дитини №3; ніхто і ніде не визнавав її недієздатною; була ветераном війни, мала трудові та інші нагороди. ОСОБА_5 мала приватизовану садову ділянку в Любополі Комінтернівського району. ОСОБА_5 проживала разом із сином ОСОБА_4 , який у 1986 році був визнаний інвалідом 2 групи, у 2001 році поставлений на облік у психоневрологічний диспансер, у 2004 році визнаний інвалідом 1 групи довічно, потребував постій ного стороннього догляду. Позивач ОСОБА_3 з батьком та бабою відносин не підтримував. У 2010 році ОСОБА_5 склала заповіт на земельну ділянку у ОСОБА_7 на онука, проте відносини так і не наладились, ніякої підтримки матеріальної чи моральної ОСОБА_3 батьку чи бабі не надавав. ОСОБА_5 хворобливою не була, по роду роботи мала санітарну книжку та постійно проходила обстеження. У середині жовтня 2016 року ОСОБА_5 упала, лікар терапевт поставив їй діагноз, на який послався позивач, лікувалася вдома, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За декілька днів до смерті бабу навідав онук. Про смерть ОСОБА_5 позивачу повідомили Карзюкови, витрати на поховання оплатили Карзюкови з ОСОБА_3 порівну, витрати на поминальні обіди понесли Карзюкови. Жодних сумнівів немає в тому, що ОСОБА_5 в момент складання заповіту усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними, її волевиявлення на складання спірного заповіту було вільним (т.1 а.с.170-174).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті (т.2 а.с.24).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2019 року витребувано з архіву Центру первинної медико-санітарної допомоги №28 медичної карти ОСОБА_5 (т.2 а.с.88).

На виконання ухвали суду від 05 листопада 2019 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №28» Одеської міської ради» надано амбулаторну карту №59/5 (5 аркушів) ОСОБА_5 (т.2 а.с.91).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2020 року витребувано з КНП «Консультативно-діагностичний центр №29» Одеської міської ради відомості про надання медичної допомоги ОСОБА_5 (т.2 а.с.111).

Витребувані відомості відсутні (т.2 а.с.135, 136).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року (описку виправлено ухвалою суду від 19 квітня 2021 року) за клопотанням ОСОБА_8 призначено посмертну судову психіатричну експертизу для вирішення питання чи усвідомлювала ОСОБА_5 , 1927 року народження, значення своїх дій та чи могла керувати ними в момент складання заповіту 11 червня 1999 року. Проведення експертизи доручено експертам КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради; провадження в справі на час проведення експертизи зупинено (т.2 а.с.166, 168).

30 грудня 2022 року КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради цивільну справу №523/7431/17 повернуто суду без виконання з підстав ліквідації закладу (т.2 а.с.181, 182).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 січня 2023 року провадження в справі поновлено (т.2 а.с.183).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2023 року за клопотанням ОСОБА_8 призначено посмертну судову психіатричну експертизу для вирішення питання чи усвідомлювала ОСОБА_5 , 1927 року народження, значення своїх дій та чи могла керувати ними в момент складання заповіту 11 червня 1999 року. Проведення експертизи доручено експертам ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України»; провадження в справі на час проведення експертизи зупинено (т.2 а.с.193).

18 липня 2023 року державна установа «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» надіслано до суду рахунок на оплату за проведення експертизи грошових коштів в сумі 64552,80 грн. (т.2 а.с.202).

Суворовським районним судом м. Одеси вимогу експертної установи про оплату проведення експертизи доведено до відома сторін, на що позивачем ОСОБА_3 подано заяву про відсутність можливості сплатити за експертизу 64522,80 грн. та про розгляд справи за наявними в ній матеріалами (т.2 а.с.203, 204-205).

03 серпня 2023 року ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» цивільну справу №523/7431/17 повернуто суду без виконання (т.2 а.с.207).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2023 року провадження в справі поновлено (т.2 а.с.210).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с.222-225).

Висновок суду мотивовано недоведеністю вимог.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.2 а.с.230-232).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Батько ОСОБА_4 та баба ОСОБА_5 страждали психічними розладами. З 1996 по 1999 рік проживав разом зі своєю матір`ю недалеко від квартири баби ОСОБА_5 , навідував її та був свідком її незадовільного психічного стану. ОСОБА_5 знаходилась з ОСОБА_4 в одній квартирі під час хвороби останнього на протязі 28 років. З бабою ОСОБА_5 спілкувався до смерті, вона ніколи не говорила про заповіт на квартиру на сторонніх осіб. У медичних закладах зникли деякі медичні картки ОСОБА_5 , на що суд не звернув увагу. ОСОБА_1 ніколи не бачив у ОСОБА_5 . Допитані судом свідки плутались у показання. Квартира ОСОБА_5 перебувала в жахливому стані, доводи ОСОБА_1 про надання ОСОБА_9 допомоги матеріальної, побутової тощо не підтверджені. Допомогу батьку ОСОБА_10 та бабі ОСОБА_11 надавали працівники соціальної служби. Суд мав більш детально вивчити проблему зникнення медичної документації, пов`язаної з психічною хворобою ОСОБА_5 . Заповіту ОСОБА_5 на ОСОБА_1 не могло бути і не повинно було бути ні з якої причини. Батько ОСОБА_4 з 1982 року мав розлади психічного стану, ОСОБА_5 доглядала свого єдиного хворого сина десятки років щоденно, що порушило її психічний стан як літньої людини. ОСОБА_1 скористалась психічним станом ОСОБА_5 та обманним шляхом примусила її поставити підпис під документом, що має назву «заповіт». Вважає, що до зникнення медичної документації причетна ОСОБА_1 , так як зміст медичних документів є доказом недієздатності ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує наступним. Заповіт складено на ім`я ОСОБА_1 не випадково, ОСОБА_5 розпорядилась майном на випадок смерті на користь племінниці, родинні відносини підтверджено наявними в справі доказами. ОСОБА_5 проживала разом із хворим сином, який за медичними документами на облік був поставлений лише у серпні 2001 року. Допомогу матеріальну та моральну ОСОБА_9 надавала сім`я ОСОБА_12 , що підтверджено, зокрема, свідками, які є сусідами ОСОБА_5 . Трудова книжка ОСОБА_5 підтверджує її роботу до 70 років на різних посадах, її дієздатність ніколи і ніким не ставилась під сумнів. Позивач майже не підтримував стосунки з бабою та батьком. Допитані в суді свідки, які з 1972 року проживали в одному будинку з ОСОБА_5 , відгукувались про неї як про людину, яка вільно викладала свої думки, мала величезний життєвий досвід, вела здоровий спосіб життя; онука свідки ніколи не бачили. Доказів недієздатності ОСОБА_5 в момент складання у 1999 році заповіту не надано (т.3 а.с.9-17).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.

ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 89 років (т.1 а.с.11, 15, 45).

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 60 років (т.1 а.с.13. 49).

ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5 (т.1 а.с.19, 51).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_4 та онуком ОСОБА_5 (т.1 а.с.18, 19, 50, 55-56).

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 лютого 1994 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження органу приватизації від 16 лютого 1994 року №34871 (зареєстровано та записано в реєстрову книгу №12-3671) квартира загальною площею 44,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 належала на праві спільної приватної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.66-70).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯИ №369621, виданого 16 грудня 2009 року відділом Держкомзему у Комінтернівському районі Одеської області, ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0540 га, цільового призначення «для ведення садівництва», розташована в СТ «Битовик» СМ «Любопіль» вул. Березова, земельна ділянка № НОМЕР_2 на території Любопільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (за межами населеного пункту), кадастровий номер :01:003:0079 (т.1 а.с.269, т.2 а.с.93-97).

За даними трудової книжки ОСОБА_5 , 1927 року народження, працювала з 19 жовтня 1946 року до 15 серпня 1997 року на різних роботах та посадах, в тому числі й на керівних та матеріально відповідальних; мала нагороди, подяки тощо (т.1 а.с.184-188, 189-196).

ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 ; заповіт посвідчено державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Туйск Ф.Л. 11 червня 1999 року, зареєстровано в реєстрі за №1-2994 (т.1 а.с.60, т.2 а.с.14, 15).

ОСОБА_5 склала заповіт, яким належну їй земельну ділянку площею 0,0540 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (за межами населеного пункту), заповіла ОСОБА_3 ; заповіт посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. 20 травня 2010 року, зареєстровано в реєстрі за №558 (т.1 а.с.108).

ОСОБА_4 , 1950 року народження, мав інвалідність 2 групи з 10 січня 1986 року; за наслідками повторного огляду 26 березня 2004 року мав інвалідність 1 групи за зальним захворюванням довічно, потребував постійного стороннього догляду та нагляду (т.1 а.с.175, 176).

За інформацією КУ «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради ОСОБА_4 , 1950 року народження, перебував під наглядом лікаря-психіатра з 1979 року з діагнозом «Деменція внаслідок органічного ураження травматичного та судинного генезу з правостороннім гемпарезом»; під наглядом лікаря-психіатра перебував з 2008 року, але за медичною допомогою не звертався, лікування не призначалось; у листопаді 2011 року знятий з-під нагляду у зв`язку зі смертю (т.1 а.с.155).

За інформацією комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Суворовського району міста Одеси»:

ОСОБА_4 , 1950 року народження, особа з інвалідністю 1 групи загального захворювання, який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , перебував на обліку в установі з 17 жовтня 2003 року, знятий з обліку 03 листопада 2010 року у зв`язку зі смертю;

ОСОБА_5 , 1927 року народження, учасник війни, яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 , перебувала на обліку в установі з 17 жовтня 2003 року, знята з обліку 07 грудня 2016 року у зв`язку зі смертю (т.1 а.с.109).

Спадкову справу №26/2016 до майна померлої ОСОБА_5 заведено 23 листопада 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. за заявою спадкоємця ОСОБА_3 як онука про прийняття спадщини (т.1 а.с.12, 43).

У Спадковій справі №26/2016 заяву про прийняття спадщини подано 06 лютого 2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як спадкоємцем за заповітом (т.1 а.с.59, 60, 61).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч.3 ст.202 ЦК України).

До односторонніх правочинів належить заповіт.

За визначеною частиною 1 статті 204 ЦК України презумпцією правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У розумінні частини 1 статі 204 ЦК України будь-який правочин є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним; правочин може бути визнаний недійсним лише у випадках, передбачених законодавством.

Позов пред`явлено про визнання нотаріально посвідченого 11 червня 1999 року заповіту ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 недійсним з підстав складання заповіту заповідачем ОСОБА_5 у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (ч.1 ст.39 ЦК України).

ОСОБА_5 в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, судом недієздатною за життя не визнавалась.

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, передбачено статтею 225 ЦК України.

За положеннями частини 1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У розумінні частини 1 статті 225 ЦК України йдеться про випадки, коли особа не була визнана недієздатною на час вчинення правочину, проте в момент вчинення правочину така особа перебувала у стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану (не усвідомлення значення своїх дій та (або) не можливість керування ними) на момент вчинення правочину суд призначає судову психіатричну експертизу.

Вимоги про визнання правочину недійсним з підстав частини 1 статті 225 ЦК України розв`язуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент вчинення правочину особа не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (п.2 ч.1 ст.105 ЦПК України).

Спірний заповіт як правочин є вчинений ОСОБА_5 як дієздатною фізичною особою (на час складання 11 червня 1999 року заповіту на користь ОСОБА_1 було відсутнє судове рішення про визнання ОСОБА_5 недієздатною).

Отже, для визнання спірного заповіту недійсним з підстав частини 1 статті 225 ЦК України встановленню підлягає психічний стан ОСОБА_5 у момент вчинення правочину (складання заповіту), за якого ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Суд першої інстанції на виконання вимог пункту 2 частини 1 статті 105 ЦПК України для встановлення психічного стану ОСОБА_5 у момент складання 11 червня 1999 року заповіту двічі призначав посмертну судову психіатричну експертизу ОСОБА_5 , проте експертне дослідження так і не було проведено з незалежних від суду причин.

Так, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2021 року (описку виправлено ухвалою суду від 19 квітня 2021 року) за клопотанням ОСОБА_8 призначено посмертну судову психіатричну експертизу померлої ОСОБА_5 , проведення якої було доручено експертам КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради; експертизу не проведено з підстав ліквідації закладу.

Потому, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2023 року за клопотанням ОСОБА_8 призначено посмертну судову психіатричну експертизу ОСОБА_5 , проведення якої доручено експертам ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Після виставленого установою рахунку на оплату вартості проведення експертизи в сумі 64552,80 грн., що було доведено судом до відома сторін, позивач ОСОБА_3 подав до суду заяву про відсутність можливості сплатити за експертизу 64522,80 грн. та про розгляд справи за наявними в ній матеріалами. Експертизу не проведено.

Отже, в справі відсутній висновок посмертної судової психіатричної експертизи ОСОБА_5 як належний та допустимий доказ психічного стану ОСОБА_5 в момент складання спірного заповіту.

Інші наявні в справі письмові докази (медичні документи, документи трудової діяльності, державний акт на право власності на земельну ділянку, заповіт від 20 травня 2010 року), фотографії, показання свідків тощо у своїй сукупності не приводять до висновку про наявність обставин, що входять до предмета доказування (не усвідомлення ОСОБА_5 значення своїх дій та (або) не можливість керування ними в момент складання нею заповіту від 11 червня 1999 року).

ОСОБА_5 не перебувала на обліку з підстав наявності в неї психічного захворювання чи психічних розладів; не проходила лікування по цьому захворюванню; працювала до 70 років, займаючи в тому числі й відповідальні посади; допитані в суді сусіди померлої характеризували її як людину, яка вільно викладала свої думки, мала величезний життєвий досвід, вела здоровий спосіб життя, тощо. Та обставина, що ОСОБА_5 декілька десятків років проживала в одній квартирі з сином ОСОБА_13 , у якого з віком розвинулись психічні розлади через травмування у молодому віці, доглядала за ним, похоронила тощо, не доводить, що у ОСОБА_14 станом на 11 червня 1999 року був психічний стан, який впливав на усвідомлення нею значення своїх дій та (або) можливість керування ними.

Цілком логічним є те, що мати похилого віку, яка доглядає за хворим безпорадним дорослим сином, продумує те, хто доглядатиме її сина у разі, якщо вона помре раніше, чи хто доглядатиме її.

Спірний заповіт складено 11 червня 1999 року, ОСОБА_15 на той час мала 72 року. Син ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто після складання спірного заповіту. Після смерті сина ОСОБА_15 прожила ще шість років та померла у віці 89 років.

Позивач ОСОБА_3 є онуком ОСОБА_14 , який не проживав ні зі своїм батьком, ні з бабусею. В справі відсутні докази, які б підтверджували участь позивача у житті свого батька та бабусі. Надані у справу фотографії стосуються однієї певної події та не спростовують доводи відповідача ОСОБА_1 про відсутність як таких належних родинних стосунків між ОСОБА_17 та його батьком та бабою.

В силу визначеного статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування та подання доказів кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності достатніми для висновку про наявність або відсутність обставин справа, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не довів наявність підстав для визнання спірного правочину недійсним за частини 1 статті 225 ЦК України.

Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова