ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/4727/23

Провадження № 22-ц/4820/1176/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2024 року (суддя Козачук С. В., повне судове рішення складено 19.04.2024) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що 01.02.2022 з ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір № 447063-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого товариство надало відповідачці кредит у розмірі 43000 грн строком на 24 тижні до 19.07.2022 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,865196% за кожен день користування та комісії за надання кредиту в розмірі 6450 грн. ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 02.11.2023 виникла заборгованість у розмірі 112323,07 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 43000 грн, за процентами - 62873,07 грн, за комісією - 6450 грн.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором про надання кредиту № 447063-КС-001 від 01.02.2022 за кредитом в сумі 43000 грн, за процентами в сумі 62873,07 грн, а всього 105873,07 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні комісії, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення вимог у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права. Суд не врахував те, що частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавця на включення до загальних витрат за споживчим кредитом комісії за надання кредиту. Також комісія за надання кредиту та порядок її сплати визначені пунктами 1.4, 2.7, 5.2 Правил про надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», пунктом 4 паспорта споживчого кредиту та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 зроблено висновок щодо нікчемності умови договору про споживчий кредит про встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту, а не одноразової комісії за видачу кредиту.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом в цій частині.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установлено, що 01.02.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір про надання кредиту № 447063-КС-001, за умовами якого товариство надало відповідачці кредит у розмірі 43000 грн строком на 24 тижні до 19.07.2022 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,865196% за кожен день користування та комісії за надання кредиту в розмірі 6450 грн. Зазначений договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Зобов`язання за договором відповідачка належним чином не виконувала.

За розрахунком позивача станом на 02.11.2023 заборгованість ОСОБА_1 за договором складає 112323,07 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 43000 грн, за процентами - 62873,07 грн, за комісією - 6450 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в позові про стягнення комісії за видачу кредиту, суд виходив з того, що умова договору про встановлення плати (комісії) за обслуговування кредиту є нікчемною.

Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу з таких підстав.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 2 і 3 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У статті 11 цього Закону передбачено порядок укладення електронного договору.

Згідно з частиною 5 статті 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 вказаного Закону).

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 договору № 447063-КС-001 від 01.02.2022 про надання кредиту передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах визначених Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та Договором про надання кредиту. Комісія за надання кредиту встановлена в розмірі 6450 грн.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 дійшла такого висновку:

«10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1 і 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.».

Зазначений висновок відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України апеляційний суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Сторони кредитного договору погодили сплату комісії за надання кредиту в розмірі 6450 грн, що не суперечить наведеним вище вимогам закону.

Підстав для визнання умови договору про сплату комісії за надання кредиту нікчемною немає.

Отже, вимоги позивача про стягнення комісії підлягають задоволенню.

Відповідно слушним є посилання в апеляційній скарзі на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 зроблено висновок щодо нікчемності умови договору про споживчий кредит про встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення комісії необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову про стягнення комісії за видачу кредиту в сумі 6450 грн.

На підставі частин 1 і 13 статті 141 ЦПК України зміні підлягає розподіл судових витрат.

Стягнуту з відповідачки на користь позивача суму судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, необхідно збільшити до 2147,20 грн та стягнути судовий збір у сумі 183,59 грн, сплачений за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» задовольнити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2024 року в частині відмови в позові про стягнення комісії скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» про стягнення комісії за видачу кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (місцезнаходження бульвар Лесі Українки, будинок, 26, офіс, 411, м. Київ, ІК ) комісію за видачу кредиту за договором № 447063-КС-001 про надання кредиту від 01.02.2022 у сумі 6450 грн (шість тисяч чотириста п`ятдесят грн).

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2024 року в частині стягнення судового збору змінити і збільшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» суму судового збору до 2147,20 грн (дві тисячі сто сорок сім грн 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 183,59 (сто вісімдесят три грн 59 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 16 липня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта