Єдиний унікальний номер судової справи 488/1444/23
Номер провадження 22-ц/812/1084/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

15 липня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана його представником адвокатом Бондаренком Ігорем Олександровичем, ухвалу, яка постановлена Корабельним районним судом міста Миколаєва 11 червня 2024 року під головуванням судді Чернявської Я.А., в приміщені цього ж суду, за заявою ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа, таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко Олена Геннадіївна, про визнання договору дарування недійсним,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко Олена Геннадіївна, про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» (далі ТОВ «Аграрленд»). Відповідно до умов цього договору вартість відчуженої частки складає 750 000 грн., які ОСОБА_3 зобов`язався сплатити на користь позивача не пізніше 31 грудня 2020 року.

Оскільки ОСОБА_3 не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, позивач звернувся з позовом до нього про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23 листопада 2022 року, яке залишено без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 28 березня 2023 року у справі №915/1645/21 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 750 000 грн. основного боргу, 19 417 грн. 81 коп. 3% річних, 53 250 грн. інфляційних втрат та 12 340 грн. 03 коп. судового збору.

Зазначеним судовим рішенням установлено, що боргове зобов`язання ОСОБА_3 перед позивачем стало простроченим з 01 січня 2021 року.

Разом з тим, 20 квітня 2023 року, тобто після настання строку виконання грошового зобов`язання перед позивачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір дарування житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими та спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г., зареєстрований за реєстровим №391.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_3 відсутнє інше нерухоме майно на праві власності.

Також, ОСОБА_3 на праві власності має транспортний засіб автомобіль Renault Laguna, 2004 року випуску, дійсна вартість якого вочевидь не співмірна з розміром заборгованості відповідача перед позивачем.

Позивач вважає, що вказаний договір дарування від 20 квітня 2023 року є фраундаторним правочином, та має бути визнаним недійсним, оскільки він спрямований на ухилення ОСОБА_3 від виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем за договором купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі та судовим рішенням господарського суду.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив:

Визнати недійсним договір дарування цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами та земельну ділянку (кадастровий номер :04:003:0028, загальною площею 0.05 га) для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г., зареєстрований за реєстровим №391;

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67283098 від 20 квітня 2023 року,16:18:05, приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельної ділянки (кадастровий номер: :04:003:0028, загальною площею 0.05 га) для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 20 квітня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г. та зареєстрований в реєстрі за №391.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, укладеного 20 квітня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г. та зареєстрованого за №391, індексний номер: 67283098 від 20 квітня 2023 року, 16:18:05, приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г.

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 2 684 грн.

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн.

31 травня 2024 року ОСОБА_3 діючи через свого представника адвоката Бондаренка І.О., звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначав, що повний текст рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 квітня 2024 року був складений 29 травня 2024 року, а виконавчий лист видано 30 травня 2024 року, тобто до набрання рішення законної сили.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 діючи через свого представника адвоката Бондаренка І.О., просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, про стягнення пропорційно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору в загальній сумі 2 684 грн., про стягнення пропорційно ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн., виданий 30 травня 2024 року Корабельним районним судом міста Миколаєва №488/1444/23, та заборонити приймати вказаний виконавчий лист до виконання.

Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 11 червня 2024 року у задоволені заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 квітня 2024 року набрало законної сили 28 травня 2024 року, а тому посилання заявника на те, що виконавчі листи були видані помилково є безпідставними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 яка подана його представником адвокатом Бондаренком І.О., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу районного суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, повний текст рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 квітня 2024 року було складено та надіслано для оприлюднення 29 травня 2024 року, та цього ж дня надіслано ОСОБА_3 до його електронного кабінету.

До 29 травня 2024 року на сайті Судової влади України в розділі стан розгляду справи відображалась інформація призначено до судового розгляду на 26 квітня 2024 року.

За такого, виконавчий лист на виконання рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 квітня 2024 року було видано до набрання рішенням законної сили.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Визнано недійсним договір дарування цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельної ділянки (кадастровий номер: :04:003:0028, загальною площею 0.05 га) для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 20 квітня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г. та зареєстрований в реєстрі за №391.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, укладеного 20 квітня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г. та зареєстрованого за №391, індексний номер: 67283098 від 20 квітня 2023 року, 16:18:05, приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г.

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 2 684 грн.

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн.

30 травня 2024 року представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Скалову С.Ю. були видані виконавчі листи про стягнення з відповідачів судових витрат у даній справі.

31 травня 2024 року ОСОБА_3 , діючи через свого представника адвоката Бондаренка І.О., подав до районного суду заяву про визнання вищевказаних виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Залишаючи без задоволення заяву відповідача ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що виконавчі листи були видані після набрання рішенням законної сили, та рішення суду оскаржено не було, а тому відсутні підстави вважати, що ці виконавчі листи були видані помилково.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Окрім того, за своїм змістом ч.2 ст.432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин:

- помилковість видачі виконавчого листа;

- боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився;

- обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва було ухвалено 26 квітня 2024 року.

Відповідно до ч.1 ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З протоколу судового засідання від 26 квітня 2024 року вбачається, що в судове засідання сторони не з`явились. Повернувшись з нарадчої кімнати судом проголошено рішення.

Вступної та резолютивної частини судового рішення матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладене, відповідно до матеріалів справи повний текст судового рішення був складений 26 квітня 2024 року.

За такого, учасники справи могли оскаржити вищевказане судове рішення в строк по 27 травня 2024 року включно (26 травня 2024 року вихідний день), проте протягом вказаного терміну правом на подачу апеляційної скарги не скористались.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 квітня 2024 року набрало законної сили 28 травня 2024 року.

Посилання відповідача на те, що строк складення повного тексту рішення, а відтак і початок відліку строку на апеляційне оскарження, слід пов`язувати з датою направлення його до Єдиного державного реєстру судових рішень, є помилковим тлумаченням чинного цивільно-процесуального законодавства, оскільки порушення строків фактичного направлення до вказаного реєстру судового рішення не змінює дати його складення.

У зв`язку із цим, всупереч доводам апеляційної скарги, виконавчі листі у даній справі були видані після набрання рішенням суду законної сили.

Отже, оскільки матеріали справи не місять доказів того, що на час видачі виконавчого листа у суду першої інстанції були відомості щодо подання апеляційної скарги, виконавчий лист було видано після строків, встановлених на апеляційне оскарження, то на час видачі виконавчого листа не було правових підстав вважати, що виконавчий лист було видано помилково.

Колегія суддів також зауважує, що сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Разом з тим, за наявності судового рішення, яке набрало законної сили та підлягає виконанню в частині стягнення судових витрат, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями ст.432 ЦПК України.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст.129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст.6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, зазначеним у заяві, були предметом аналізу при розгляді справи у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, а також такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана його представником адвокатом Бондаренком Ігорем Олександровичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 18 липня 2024 року