Справа № 463/3460/24
Провадження № 2/463/1104/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції про визнання батьківства, -

в с т а н о в и в:

18 квітня 2024 року адвокат Діденко В.Є., діючи в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру серії АР №1159877 від 17 квітня 2024 року, звернувся до суду з позовом в електронній формі про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Україна, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Львів, Львівська область, Україна, матір`ю якої є позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позов мотивує тим, що в 2009 - 2010 роках позивач зустрічалась з відповідачем і в них фактично склались шлюбні стосунки. Приблизно в березні 2010 року будь які відносини між ними припинились і вони розійшлися, на той час позивач вже була вагітна, але відповідачу нічого про це не повідомляла. ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач народила дитину ОСОБА_3 . Вказує, що реєстрація народження дитини відбулась на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджуються копіями свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 15 жовтня 2010 року та витягом з актового запису про народження № 5 від 15 жовтня 2010 року, народження було зареєстровано в Личаківському відділі ДРАЦС. В цей час позивач вважає, що в інтересах доньки слід встановити батьківство відповідача.

Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» 19 квітня 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л.

23 квітня 2024 року представник позивача ОСОБА_4 подав до суду через систему «Електронний суд» заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказав що ним помилково було невірно вказано в позовній заяві прізвище відповідача, а саме « ОСОБА_5 » замість правильного « ОСОБА_6 », а тому викладає позовну вимогу в наступній редакції: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Україна, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Львів, Львівська область, Україна, матір`ю якої є позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено у справі підготовче засідання.

22 травня 2024 року представник позивача ОСОБА_4 подав через систему «Електронний суд» клопотання про витребування доказів, відповідно до якого просив витребувати у третьої особи Личаківського ВДРАЦС у м. Львові ЗМУ МЮ копію актового запису про народження ОСОБА_3 № 272 від 15 жовтня 2010 року складеного Личаківський відділом реєстрації актів цивільного стану; розглянути клопотання в його відсутність.

Ухвалою суду від 22 травня 2024 року клопотанням представника позивача задоволено та витребувано в Личаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції належним чином засвідчену копію актового запису № 272 від 15 жовтня 2010 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Личаківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції; закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

10 червня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшли заяви відповідача ОСОБА_2 про проведення розгляду справи, призначеного на 22 травня 2024 року та 11 червня 2024 року без його участі. В поданих заявах вказав, що позовні вимоги про визнання його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Львова, визнає повністю. Також повідомив, що на даний час постійно проживає у Канаді.

Водночас в судовому засіданні 11 червня 2024 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з ненадходженням витребуваних документів.

20 червня 2024 року представник позивача подав до суду клопотання про долучення до матеріалів перекладу звіту про встановлення батьківства за допомогою ДНК щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

21 червня 2024 року на адресу суду на виконання ухвали суду про витребування доказів з Личаківського ВДРАЦС у м. Львові ЗМУ МЮ надійшла копія актового запису про народження ОСОБА_3 № 272 від 15 жовтня 2010 року.

В наступному судовому засіданні 26 червня 2024 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача.

17 липня 2024 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов оригінал звіту про встановлення батьківства за допомогою ДНК.

В судове засідання 17 липня 2024 року належним чином повідомлена про дату, час та місце такого позивач не з`явилась, представник позивача ОСОБА_4 подав 17 липня 2024 року заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, згідно з якою позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в дане судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце такого, також не з`явився, явку свого представника не забезпечив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, матеріали справи містять заяви останнього про визнання позовних вимог.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, в таке 17 липня 2024 року явку свого представника також не заперечила, письмових пояснень щодо позову, клопотання про відкладення розгляду справи чи будь-яких інших клопотань чи заяв по суті справи до суду не подала.

За таких обставин, з врахуванням положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи у відсутності сторін у справі.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 чинної редакції ЦПК України).

Вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Також частинами 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15 жовтня 2010 року, виданого Личаківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, та витягу з актового запису про народження № 5 від 15 жовтня 2010 року, позивач ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі про батька дитини вказано « ОСОБА_9 , громадянин України».

Відповідно до копії актового запису про народження № 272 від 15 жовтня 2010 року, складеного Личаківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як « ОСОБА_9 » було внесено на підставі заяви матері ОСОБА_1 №1258/04-03 від 15 жовтня 2010 року відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (ч. 2, 3 ст. 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до частин 1-4 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Тобто передумовою звернення до суду із заявою про встановлення на підставі ст. 128 СК України факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 червня 2006 року, № 3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили.

Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 613/96/21, зроблено висновок, «щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства».

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення у справі «Калачова проти російської федерації» № 3451/05, § 34, від 7 травня 2009 року).

Так наданим на вимогу суду актовим записом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується твердження позивача про те, що відомості про батька дитини було вказано з її слів відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

В поданих на адресу суду заявах відповідач ОСОБА_2 визнає вимоги про визнання його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому з наданого сторонами звіту про встановлення батьківства за допомогою ДНК, виконаного лабораторією ENDEAVOR DNA, щодо дитини ОСОБА_7 та ймовірного батька ОСОБА_8 , та засвідченого перекладу такого з англійської мови на українську, ймовірний батько не може бути виключений як біологічний батько тестованої дитини, на підставі аналізу ймовірність батьківства становить 99,999993 %.

Таким чином, враховуючи звіт про встановлення батьківства за допомогою ДНК та визнання відповідачем батьківства малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також те, що встановлення батьківства відповідача сприятиме інтересам дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

При цьому у відповідності до ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача документально підтверджені судові витрати в розмірі 493,48 гривень судового збору, що становить 50% від суми сплаченого позивачем судового збору при зверненні з позовом до суду, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, а 493,48 гривень слід повернути позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 141, 223, 247, 263, 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції про визнання батьківства задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Україна, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Львів, Львівська область, Україна, матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 493 (чотириста дев`яносто три) гривні 48 (сорок вісім) копійок.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України 493 (чотириста дев`яносто три) гривні 48 (сорок вісім) копійок судового збору, сплаченого згідно з квитанцією про сплату №6697-1081-7985-5326 від 17 квітня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа: Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: 79017, м. Львів, вул. Зелена, 77, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 33286481.

Суддя: Стрепко Н.Л.