К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2024 року місто Київ

справа № 757/49217/23-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/12153/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Матійчук Г.О. від 25 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" (далі - ТОВ "Дієса") про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 у період з 16 червня 2014 року по 31 серпня 2023 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ "Дієса" та була звільнена на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін з посади менеджера Департаменту з роздрібної торгівлі, відділу продажів відповідно до наказу № Z00/30/08/053 про припинення трудового договору від 31 серпня 2023 року.

Позивачу видано копію наказу № Z00/30/08/053 про припинення трудового договору від 30 серпня 2023 року та розрахунковий лист, але остаточний розрахунок при звільненні не проведено.

За розрахунковим листом ОСОБА_1 до виплат належить: оплата простою (не з вини працівника) за серпень 2023 року в сумі 14 792 грн 45 коп; компенсація основної

щорічної відпустки за 24 календарних дні в сумі 19 837 грн 44 коп. Разом до виплати: 34 629 грн 89 коп. (з цієї суми утримано: військовий збір 519 грн 45 коп та ПДФО 6 233 грн 38 коп.). Борг за липень на початок серпня 2023 року в сумі 10 493 грн 77 коп. Всього на момент остаточного розрахунку при звільненні, станом на 31 серпня 2023 року, за даними розрахункового листа, борг за організацією по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі становить 38 370 грн 83 коп.

Також позивач вважає, що стягненню підлягає сума середнього заробітку не менш ніж 29 075 грн 40 коп. (807,65 грн х 36, розрахунок періоду стягнення середнього заробітку з моменту наступного дня після звільнення 1 вересня 2023 року до моменту звернення до суду 20 жовтня 2023 року) та виходячи з цього розрахунку просить стягнути середній заробіток по день ухвалення рішення суду.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , з урахуванням уточненої позовної заяви, просила суд стягнути з ТОВ "Дієса" невиплачену заробітну плату в розмірі 38 370 грн 83 коп. та середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 29 075 грн 40 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ "Дієса" на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати, в тому числі нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 38 370 грн. 83 коп. Стягнуто з ТОВ "Дієса" на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, по день постановлення рішення, за період затримки з 1 вересня 2023 року по 25 квітня 2024 року у розмірі 125 993 грн. 40 коп. Стягнуто з ТОВ "Дієса" на користь ОСОБА_1 витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 20 % від стягнутої заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 32 872 грн. 85 коп. Стягнуто з ТОВ "Дієса" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Рішення мотивоване тим, що ТОВ "Дієса" при звільненні ОСОБА_1 не провело з нею належний розрахунок, що стало підставою для стягнення заборгованості по заробітній платі, а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі ТОВ "Дієса", посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Скаржник зазначає, що дійсно у відповідача перед працівниками наявна заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсації невикористаних днів відпустки та інших виплат, але дана заборгованість виникла у зв`язку із обставинами непереборної

сили (воєнний стан) та погашення заборгованості перед працівниками здійснюється, отже заборгованість зменшується та обов`язково буде повністю погашена під час дії форс-мажорних обставин або після їх закінчення.

Звертає увагу на частину 3 статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", відповідно до якої роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

На підтвердження вказаного ТОВ "Дієса" звернулося до Київської торгово-промислової палати та отримало сертифікат № 3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року.

Підтвердженням скрутного фінансового становища відповідача є судові справи про затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство (справа № 910/3368/24) та розгляд заяв про банкрутство (справа № 910/12677/23), матеріали яких розміщенні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з яких вбачається що мотивом негативних матеріальних наслідків для ТОВ "Дієса" стало саме спричинення матеріальних збитків збройною агресією (форс мажор), внаслідок чого товариство втратило можливість забезпечувати взяті на себе зобов`язання, зокрема по своєчасній виплаті заробітної плати.

Також постановою Солом`янського районного суду мста Києва від 24 січня 2024 року у справі № 760/29187/23 про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ "Дієса" за частиною 1 статті 41 КУпАП, провадження у справі закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Підставою закриття провадження у справі є встановлення судом, що товариство знаходиться під дією обставин непереборної сили (додане до даного клопотання), а отже встановлено відсутність вини роботодавця, в особі Генерального директора, в затримці оплати праці працівникам під час дії форс-мажорних обставин, дія яких тривала, як на момент звільнення працівника, так і продовжується на цей час.

Зміст апеляційної скарги свідчить, що судове рішення оскаржується в частині задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ "Дієса" - Білека Ю.І. підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 у період з 16 червня 2014 року по 31 серпня 2023 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ "Дієса".

Наказом № Z00/30/08/053 про припинення трудового договору ОСОБА_1 , менеджера Департаменту з роздрібної торгівлі, відділу продажів ТОВ "Дієса", звільнено з 31 серпня 2023 року за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України. Наказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 24 невикористаних календарних днів відпустки (а.с. 19).

Згідно з копією розрахункового листа ОСОБА_1 до виплати належить: оплата простою (не з вини працівника) за серпень 2023 року в сумі 14 792 грн 45 коп; компенсація основної щорічної відпустки за 24 календарних дні в сумі 19 837 грн 44 коп. Разом до виплати: 34 629 грн 89 коп. (з цієї суми утримано: військовий збір 519 грн 45 коп та ПДФО 6 233 грн 38 коп.). Борг за липень на початок серпня 2023 року в сумі 10 493 грн 77 коп.

Всього на момент остаточного розрахунку при звільненні, станом на 31 серпня 2023 року, за даними розрахункового листа борг за організацією по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі становить 38 370 грн 83 коп. (а.с. 20).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною 1 статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

За положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно із частиною 1 статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України, приписи якої кореспондуються із статтею 4 КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегулюванні іншими актами законодавства.

Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто, свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

23 квітня 2024 року ТОВ "Дієса" отримало сертифікат Київської торгово-промислової палати № 3000-24-0827 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", з якого убачається, що Київська торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ "Дієса" щодо обов`язку (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України "Про оплату праці", з урахуванням статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці. Вживати, всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до частини 2 статті 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" у термін: з 12 березня 2022

року. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 12 березня 2022 року; дата закінчення: тривають на 23 квітня 2024 року (а.с. 75-81).

Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа № 905/857/19).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Частинами 2 та 3 статті 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 Закону № 2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за

порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Аналіз наведеної спеціальної норми права дозволяє дійти висновку про те, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. При цьому не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Таким чином, існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій, а можливо також і знищення майна підприємства чи існування інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі і не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати.

Проте, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку.

ТОВ "Дієса", заперечуючи проти вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначило, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільнені сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулась не з вини роботодавця, а внаслідок об`єктивних обставин, непереборної сили (воєнний стан).

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).

Проаналізувавши надані сторонами письмові докази, зокрема сертифікат Київської торгово-промислової палати № 3000-24-0827 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 23 квітня 2024 року, яким засвідчується наявність форс-мажорних

обставин щодо обов`язку (зобов`язання) ТОВ "Дієса", з урахуванням зазначених вище положень чинного законодавства, суд першої інстанції не врахував наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та дійшов помилкового висновку про те, що затримка виплати ОСОБА_1 належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася з вини ТОВ "Дієса".

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, а тому вказане судове рішення, в оскаржуваній частині, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ТОВ "Дієса" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частин 1, 13 статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволений частково, згідно з приписами статей 137 та 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню пропорційно до розміру задоволених вимог, з 32 872 грн 85 коп. до 10 000 грн.

Керуючись статтями 294, 367, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу змінити, зменшивши їх розмір з 32 872 грн. 85 коп. до 10 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: