РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року

м. Рівне

Справа № 556/377/24

Провадження № 22-ц/4815/1114/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та стягнення трьох відсотків річних у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду про стягнення грошових коштів, ухвалене у складі судді Котик Л. О. в смт. Володимирець, повний текст складено 5 липня 2024 року,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальні втрати від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, три проценти річних у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення грошових коштів.

Обгрунтуючи вимоги, вказував, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.01.2019 у справі №556/752/18, після перегляду його у апеляційній та касаційній інстанції, стягнуто із ОСОБА_2 на його користь заборгованість в сумі 299597,50 гривень матеріальних збитків.

На виконання виконавчого листа, виданого Володимирецьким районним судом Рівненської області від 19.06.2019 №556/752/18, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59485690 від 08.07.2019.

За період 2019-2023 років ОСОБА_2 на погашення наявної заборгованості фактично відшкодував кошти в сумі 20 090,00 гривень і станом на 01.01.2024 загальна заборгованість становить - 279 507,50 гривень, що підтверджується листом Володимирецького ВДВС від 25.01.2024 № 1817.

З моменту ухвалення судового рішення по справі №556/752/18 відбулося знецінення грошової одиниці гривні. Відповідно до наведеного розрахунку, розмір інфляційних втрат, станом на січень 2024 року становить 159543,10 грн (439050,60-279507,50), де 439050,60 грн загальна сума заборгованості на початок 2024 року, 279507,50 грн залишок заборгованості ОСОБА_2 , станом на 24.01.2024. Розрахунок 3% річних за період 2021-2023 років проводиться за формулою: ( сума боргу) х 0,03:365 (кількість днів у році)х на кількість прострочених днів. 295 727,50 гривень (сума боргу на початок 2021 року)х0,03: 365 днів х 1095 днів (за три роки), що дорівнює 26615,50 гривень. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальні втрати від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів в сумі 159 543,10 гривень та три відсотки річних в сумі 26615,50 гривень, у зв`язку з невиконанням боржником грошового зобов`язання.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів в сумі 159 543 гривні 10 копійок та три проценти річних в сумі 26615 гривень 50 копійок у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду про стягнення грошових коштів, а всього - 186 158 гривень 60 копійок. Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1862 гривень.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що за положеннями ст., ст. 43, 44 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях. Учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом. У часники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Докази позивач повинен подати до позовної заяви( ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідач зауважує, що позивач в обгрунтування своїх вимог послався на рішення Володимирецького районного суду від 29.01.2019 та постанову Рівненського апеляційного суду від 16.05.2019, які відсутні у доказах, долучених до позовної заяви. Також, на думку апелянта, є хибним покликання позивача на те, що відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є грошовим зобов`язанням. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за безпідставністю.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить відхилити апеляційну скаргу відповідача, оскаржуване рішення залишити без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, застосувавши до даних правовідносин частину другу статтю 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання, вірно вказав, що права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються стягненням на його користь матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та три проценти річних.

З таким висновком суду погоджується апеляційний суд, з огляду на наступне.

Судом встановлено: рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року у справі №556/752/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Українська пожежно-страхова компанія про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдані збитки в сумі 260686 гривень 75 коп., матеріальної шкоди та 1800 грн виптрат по оплаті висновку автотоварознавчого дослідження, 3500 грн. витрати на поїздку у справі до слідчого Сарненського ВП ГУНП у Рівненській області, 3610 гривень 75 коп. витрати понесених позивачем на проведення експертного дослідження та 30000 гривень моральної шкоди.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року, в частині стягнення з ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування змінено, зменшено суму страхового відшкодування на суму франшизи 405 грн з 100000 грн. до 99595 грн. та стягнено дану суму франшизи 405 грн. із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . У решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 квітня 2020 року, рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року в зміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено. Рішення Володимирецького районного суду від 29 січня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення збитків завданих здоров`ю, залишено без змін.

На виконання виконавчого листа Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.06.2019 №556/752/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 299597,50 грн. державним виконавцем 08.07.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59485690, яку в той же день скеровано боржнику.

У даному виконавчому провадженні державними виконавцем 12.07.2019 сформовано та скеровано для виконання запити до управлінь ДФС, ПФУ та МВС щодо наявності у ОСОБА_2 відкритих банківських рахунків, пенсії, заробітної плати, інших доходів, а також транспортних засобів. В ході проведених виконавчих дій встановлено, що боржник відкритих рахунків у банківських та інших фінансових установах не має, за трудовими та цивільно-правовими договорами не працює, пенсії не отримує, інших джерел доходу не має. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відомості щодо наявності нерухомого майна у боржника відсутні.

Відповідно до інформації управління МВС за боржником зареєстровано мотоцикл марки JANSHE, модель JS125-6А, номер maci LAPPCJ8, номерний знак НОМЕР_1 , колір синій. 06.09.2019 винесено та скеровано для виконання постанову про розшук даного транспортного засобу.

Постановою державного виконавця від 06.09.2019 накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно ОСОБА_2 . Дані про обтяження зареєстровані у відповідних державних реєстрах.

За поданням державного виконавця ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 10.09.2019 №556/1660/19 встановлено відносно ОСОБА_2 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

3 моменту відкриття виконавчого провадження боржнику не одноразово направлялися виклики, попередження та роз`яснювалися наслідки невиконання рішення суду.

На адвокатський запит Володимирецький відділу ДВС у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав відповідь за вих. №1817 від 25.01.2024 де зазначено, що в рамках виконавчого провадження №59485690 залишок боргу з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 станом на 24.01.2024 становить 279507,50 грн

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

У справі, яка переглядається, установлено, що відповідач мав перед позивачем зобов`язання зі сплати грошових коштів, яке виникло за рішенням суду, що набрало законної сили.

За викладених обставин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що в позивача виникло право на застосування наслідків порушення зобов`язання відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Згідно з наданими позивачем розрахунками, інфляційні втрати в зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання складають 159 543 гривні 10 копійок, три проценти річних - 26615 гривень 50 копійок, а всього - 186 158 гривень 60 копійок.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Відповічам не спростовував розрахунок, долучений до позовної заяви позивачем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зазначено, що «стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)». Схожі висновки щодо застосування статті 625 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11 та від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18).

Відповідач у своїй апеляційній скарзі не навів жодного аргументу у заперечення висновків судупершої інстанції. Його посилання в апеляційній скарзі на те, що відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не є грошовим зобов`язанням, безпідставне, не ґрунтується на нормах матеріального права.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 27 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Гордійчук С. О.