Справа № 279/6692/23
Провадження №2/283/199/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

15 листопада 2024 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючої судді Саланди О.М. з секретарем судового засідання Кравець Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Малині, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Мазур Роман Володимирович, до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

11.12.2023 до Малинського районного суду Житомирської області за підсудність надійшла дана позовна заява.

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позов обґрунтований тим, що 26.12.2021 до позивача звернувся ОСОБА_2 з проханням надати йому позику у вигляді грошових коштів у розмірі 290000,00 грн.Позивач погодився, на підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав розписку і отримав гроші. Відповідач свої зобов`язання у встановлений строк до 01.03.2022 не виконав.На даний час відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе у розписці зобов`язання.Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму боргу у розмірі 290000,00 грн та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 12.12.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, призначивши підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 07.05.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Мазур Р.В. в судове засідання не з`явились. 15.11.2024 від представника позивача адвоката Мазура Р.В. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належними чином. Від представника відповідача адвоката Кузьміна Є.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі.

Представник відповідача не з`явився вдруге, про розгляд справи повідомлений належним чином. Суд розцінює поведінку представника відповідача, як зловживання своїми правами.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

У зв`язку з неявкою відповідача та його представника, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та його представника та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.12.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, згідно якої ОСОБА_1 позичив, а ОСОБА_2 прийняв грошові кошти у розмірі 290000,00 грн, із зобов`язанням повернути таку ж суму до 01.03.2022 (а.с.6).

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов позики та підписано позичальником.

В строк, обумовлений у розписці, ОСОБА_2 грошові кошти не повернув та взятих на себе зобов`язань не виконав.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, наявність власноручно підписаної розписки відповідача в матеріалах справи підтверджує факт передачі ОСОБА_1 позичальнику ОСОБА_2 визначеної грошової суми в силу вимог ст. 1047 ЦК України, а також те, що між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов позики.

Доказів повернення відповідачем суми позики в строк визначений у розписці до суду не надано, що свідчить про те, що боргові зобов`язання в розмірі 290000,00 грн не виконані.

Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами у формі розписки, є не чинним, його дійсність не спростована.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення позики у розмірі 290000,00 грн згідно розписки від 26.12.2021 обґрунтована та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу суд зазначає, що позивачем не подано доказів, що підтверджують розмір понесених ним витрат на правову допомогу.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2900,00 грн.

Керуючись ст. 12,23,76,81,141,258,265,274,280,289 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у формі розписки від 26 грудня 2024 року в розмірі 290000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2900,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець с. Невірків Рівненського району Рівненської області.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець АДРЕСА_1 .

Суддя: О. М. Саланда