Справа № 202/2413/24
Провадження № 2/201/2039/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Вдовіна Ліана Леонідівна про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача

У березня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Вдовіна Ліана Леонідівна про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, в якій позивач просить суд:

-Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 08 грудня 2023 року, серії НСР №859500, зареєстрований в реєстрі за №2273, виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

-Зобов`язати ОСОБА_2 повернути належну на праві власності квартиру АДРЕСА_1

-Стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову позивач у позовній заяві зазначив, що він є представником своєї доньки ОСОБА_5 , на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом округу Кук штату Іллінойс Володимиром Долинкою від 26 вересня 2023 року у всіх, без винятку, органах державної влади України та об`єднаних територіальних громадах сіл, селищ, міст України безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх форми власності та підпорядкування перед фізичними особами, яка завірена апостилем відповідно до правил Гаазької конвенції від 05 жовтня 1961 року.

11 серпня 2021 року його донька ОСОБА_4 , придбала у ОСОБА_6 кв. АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано в реєстрі 11.08.2021 року.

В березні 2023 року ОСОБА_4 , виїхала до США та наразі там перебуває. В квартирі залишився проживати її колишній чоловік, який вживав спиртними напоями та на нього постійно скаржилися сусіди, після чого він його виселив та встановив в квартирі сигналізацію.

Згодом від консьєрж йому стало відомо що в квартирі живуть інші люди, які показали документи на підтвердження права власності. Після чого він зв`язався з донькою, однак та повідомила, що жодних реєстраційних дій не вчиняла, а тому не розуміє, про що йде мова.

На даний момент об`єктом нерухомого майна, тобто квартирою за адресою: АДРЕСА_2 володіє на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер: 2273, виданого 08 грудня 2023 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 придбав вказаний об`єкт нерухомого майна на підставі довіреності, яка була начебто видана ОСОБА_4 , 20 жовтня 2023 року та посвідчена нотаріальною конторою Генрика Ястжомб Мачей Ястжомб, архівний реєстр А2058/2023 (переклад зроблено 17 листопада 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., реєстровий номер №2017) ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 09.04.2004 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , яка і здійснила продаж квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач вважає, що дана довіреність підроблена та видана незаконно, оскільки ОСОБА_4 не давала згоди на виготовлення такої довіреності, тож договір є недійсним та підлягає скасуванню.

На теперішній час не вдалося знайти жодної інформації стосовно нотаріальної контори Генрика Ястжомб Мачей Ястжомб: не вдалося знайти ані місцезнаходження, ані будь-які засоби зв`язку.

Жодних намірів щодо відчуження належної їй квартири ОСОБА_4 не мала, про що навіть свідчить те, що попросила ОСОБА_7 слідкувати за квартирою, встановити в сигналізацію та підтримувати в ній порядок.

Сумнівним також видається і те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 08 грудня 2023 року ціною договору є сума в розмірі 160 000 грн. (сто шістдесят тисяч гривень), в той час як ОСОБА_4 придбала дану квартиру в 2021 році за 910 000 грн. (дев`ятсот тисяч гривень) (а.с.3-10).

11 липня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній зазначив, що квартира була придбана за 32 000 дол.США. Відповідач передав вказані кошти ОСОБА_3 в день укладення договору купівлі-продажу квартири, що підтверджується розпискою від 08 грудня 2023 року.

Ціна зазначена в договорі у сумі 160 000 гривень відмінна від ринкової, оскільки про це попросила сторона Продавця, посилаючись на те, що у власності ОСОБА_4 квартира перебуває менше ніж 3 роки, а тому виникає податкове навантаження у вигляді 5% ПДФО та 1,5% військового збору, і така ціна ніяк не вплине на перехід права власності на квартиру.

Починаючи з літа 2023 року відповідач підшукував собі квартиру для купівлі у Дніпрі, одним із варіантів стала квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 неодноразово відвідував квартиру АДРЕСА_1 , перед тим як придбати її, в цій квартирі відповідач познайомився з ОСОБА_3 , котра проживала разом із ОСОБА_8 , судячи з тверджень зазначених в позовній заяві колишнім чоловіком ОСОБА_5 . Домовившись за ціну, а також інші істотні умови, сторони передали на перевірку документи до нотаріальної контори, де було зазначено, що дійсно на підставі договору купівлі-продажу від 11 серпня 2021 року ОСОБА_9 належить квартира, яку представляла ОСОБА_3 на підставі довіреності від 20 жовтня 2023 року.

08 грудня 2023 був укладений договір купівлі-продажу, який оспорюється позивачем.

У відповідача не виникло сумнівів у дійсності документів, котрі були надані стороною Продавця, адже третю особу ОСОБА_3 , відповідач неодноразово бачив в квартирі АДРЕСА_1 .

Посилання позивача на те, що довіреність посвідчена 20 жовтня 2023 року нотаріальною конторою Генрика Ястжомб Мачей Ястжомб, архівний реєстр А. 2058/2023 (переклад зроблено 17 листопада 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., реєстровий № 2017) на підставі якої укладався основний договір купівлі-продажу є підробленою та видана незаконно є ніщо іншим як припущення позивача, та нічим не підтверджено.

З огляду на вищевикладене та як вбачається з матеріалів позовної заяви та додатків поданих до неї порушення, які описує позивач, грунтуються лише на його словах та припущеннях. Довіреність на недійсність якої посилається позивач не була визнана недійсною, жодна особа не була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення.

Тобто позивачем не подано жодних належних та допустимих доказів про те, що квартира вибула від ОСОБА_5 поза її волею, та що ОСОБА_10 дійсно не підписувала довіреність на продаж квартири. Адже до суду звернувся батько особи, начебто в якої квартира протиправно вибула з володіння, на підставі довіреності, котра видана також за кордоном, і в якій також наявні повноваження на відчудження згаданої квартири (а.с. 125-126).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Доценко С.І. (а.с.37).

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Вдовіна Ліана Леонідівна про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним було передано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю (а.с.40).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 12 березня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.44-45).

14 березня 2024 року згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Державної міграційної служби України, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.47).

04 квітня 2024 року надійшла відповідь з Державної міграційної служби України про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.(а.с.48).

Ухвалою судді від 08 квітня 2024 року відкрито загальне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Вдовіна Ліана Леонідівна про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним (а.с.50-51).

08 травня 2024 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову (а.с.73-75).

Ухвалою суду від 09 травня 2024 заяву про забезпечення позову повернуто заявнику (а.с.78-79).

24 червня 2024 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову (а.с.96-97).

Ухвалою суду від 26 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с.103-105).

02 липня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі, та призначено розгляд справи по суті (а.с.121-122).

26 липня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с.130).

05 серпня 2024 року від третьої особи Приватного нотаріуса Вдовіної Л.Л. надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с.139).

Від представника позивача 18 листопада 2024 року надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

18 листопада 2024 року представником відповідача подано заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Фактичні обставини встановленні судом

В матеріалах справи міститься письмова довіреність від 26 вересня 2023 року м. Чикаго, округ Кук, штат Іллінойс, США, відповідно до якої ОСОБА_10 , уповноважила діяти в її інтересах ОСОБА_1 , у всіх, без винятку, органах державної влади України та об`єднаних територіальних громадах сіл, селищ, міст України безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх форми власності та підпорядкування перед фізичними особами, яка завірена апостилем відповідно до правил Гаазької конвенції від 05 жовтня 1961 року. (а.с.14-19).

Квартира АДРЕСА_1 , належала на праві спільної (сумісної) власності ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 травня 1997 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, та документами з БТІ (технічна характеристика квартири). (а.с.21-24).

Пізніше, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 червня 2015 року, виданого приватним нотаріусом Литвиненко І.В., право власності на дану квартиру набув ОСОБА_6 . Це також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03 червня 2015 року. (а.с.20).

11 серпня 2021 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири серії НPM №175536 від 11 серпня 2021, запис в Реєстрі №2049, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Філімончук О. М., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , про покупку вищевказаною квартири. Таким чином, право власності на квартиру набула ОСОБА_10 . (а.с.28-31).

08 грудня 2023 року між ОСОБА_4 , від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_3 , яка була видана ОСОБА_4 , 20 жовтня 2023 року та посвідчена нотаріальною конторою Генрика Ястжомб Мачей Ястжомб, архівний реєстр А2058/2023, переклад зроблено 17 листопада 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., реєстровий номер №2017, та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , номер в реєстрі 2273. (а.с.32-35)

Відповідно до розписки від 08 грудня 2023 року ОСОБА_2 передав грошові кошти у розмірі 32 000 дол.США ОСОБА_3 , за договором від 08 грудня 2024 року. (а.с.127).

В матеріалах справи також міститься лист Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17 червня 2024 року, відповідно до якого, досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0004833, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 грудня 2023 року за ч. 2 ст. 190 КК України на даний час триває. (а.с.133).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з частиною першою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (див. пункт 53 постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 лютого 2021 року у справі № 904/2979/20, постанови Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16).

Частинами першою, другою статті 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

За пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України).

Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. При цьому здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 360/1742/18.

За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16.

Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Згідно з частиною першою статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до положень статей 1003, 1004, 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. До обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителю на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Позивач просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, саме через те, що позивач вважає довіреність, яка була видана ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідчена нотаріальною конторою Генрика Ястжомб Мачей Ястжомб, архівний реєстр А2058/2023 (переклад зроблено 17 листопада 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою О.А., реєстровий номер №2017) підробленою та недійсною, оскільки не видавалась ОСОБА_4 .

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про підробку такої довіреності, позивач не заявляв клопотання про проведення судової експертизи з метою встановлення чи була така довіреність підписана ОСОБА_4 , а також відсутні заперечення самої ОСОБА_5 , в яких би зазначалось, що остання таку довіреність не підписувала.

Оскільки, на думку позивача, єдиною підставою для визнання договору купівлі продажу нерухомого майна, була підроблена довіреність, проте дане підтверджується виключно письмовими та усними твердженнями позивача, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Питання розподілу судових витрат, вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Вдовіна Ліана Леонідівна про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 листопада 2024 року

Суддя С.О. Демидова