Справа № 490/7564/24
н/п 2/490/3169/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Між тим, як вбачається з позову, подружжя від шлюбу дітей не має, а тому підстав для застосування положень ч.2 ст. 28 ЦПК України судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

На виконання ч.6 ст.187 ЦПК України судом направлений запит про встановлення місця реєстрації позивача та відповідача.

Згідно відповіді Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної військової адміністрації,зареєстроване місце проживання позивачки, як внутрішньо переміщеної особи, значиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач в базі даних Миколаївськоїї області, як внутрішньо переміщена особа не зареєстрований.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування.

Як вбачається з позовної заяви, позивачкою останнє відоме місце реєстрації відповідача вказано: АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Голови Верховного Суду №2 від 10.01.2023 року «Про відновлення роботи та зміну територіальної підсудності судових справ судів Херсонської області» відновлено територіальну підсудність судових справ Великоолександрівського районного суду Херсонської області, змінену розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), із 01 лютого 2023 року, унесено зміни до розпорядження Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), визначено з 01 лютого 2023 року територіальну підсудність судових справ Бериславського районного суду Херсонської області Великоолександрівському районному суду Херсонської області.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розгляд і вирішення справи неповноважним судом, зокрема внаслідок порушення правил визначення підвідомчості та підсудності, є підставою для скасування навіть правильного за суттю рішення суду.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 Закону України «Про виконання рішень», застосування практики Європейського суду з прав людини , інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається належний суд , тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України.

За приписами пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У відповідності до положень частини першої, другої статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі вищевикладеного, а також приймаючи до уваги, що останнє відоме місце реєстрації відповідача значиться за адресою: АДРЕСА_2 , враховуючи розпорядження Голови Верховного Суду №2 від 10.01.2023 року, суддя приходить до висновку про направлення справи за підсудністю до Великоолександрівського районного суду Херсонської області.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 27, 28, 31 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИЛА:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - передати за підсудністю до Великоолександрівського районного суду Херсонської області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова