№ 2-н/183/1285/24

У Х В А Л А
28 листопада 2024 року м. Самар
Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області
Фролова В.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на утримання дитини,-
У листопада 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу, в якій остання просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини, також разом з заявою подала письмове клопотання про стягнення з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Ознайомившись із клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу, вважаю необхідним відмовити в задоволенні цих вимог, виходячи з наступного.
Відповідно ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.
Заявником заявлені вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., які, згідно розрахунку наданих послуг від 24.09.2024, пов`язані зі складанням та поданням заяви про видачу судового наказу.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких також належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Зі змісту ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір судових витрат може бути зменшений за клопотанням іншої сторони, якщо така особа доведе неспівмірність таких витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 167 ЦПК України розгляд справи в порядку наказного провадження проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
Стаття 161 ЦПК України містить перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ. Вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу не входить до вказаного переліку вимог, за якими видається судовий наказ. Крім того, вказані витрати входять до предмету доказування по справі, що унеможливлює стягнення їх за правилами наказного провадження, оскільки така справа розглядається без повідомлення та виклику сторін, а отже боржник по справі позбавлений права довести неспівмірність заявлених заявником вимог про стягнення витрат на правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.
Таким чином, вважаю за необхідне відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 167, 260, 353 ЦПК України, суддя, -
Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу .
Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбачених пунктом 3 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя В.О. Фролова