ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1481/24 Номер провадження 22-ц/814/3368/24Головуючий у 1-й інстанції Мельник Н. П. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником адвокатом Лошкарьовим Федіром Анатолійовичем,

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 серпня 2024 року, постановлену суддею Мельник Н.П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, смертю фізичної особи,

в с т а н о в и в:

07.06.2024 позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лошкарьов Ф.А., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 760 000,00 грн.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 30.12.2021 приблизно о 01.50 год. поблизу будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом SUBARU LEGACY реєстрацій6ний номер НОМЕР_1 , маючи можливість своєчасно виявити пішохода, не вжив заходів до зменшення швидкості руху транспортного засобу та своєчасного екстреного гальмування, тим самим порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд керованим ним транспортним засобом на пішохода ОСОБА_3 , унаслідок чого останній загинув на місці пригоди.

По факту дорожньо-транспортної пригоди порушено кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України №0000835 від 30.12.2021, де позивачку визнано потерпілою, а 19.04.2023 відповідачу ОСОБА_2 пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення та 24.04.2023 останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Однак, 21.12.2023 ОСОБА_2 перетнув державний кордон України та до теперішнього часу на територію України не повернувся.

Унаслідок смерті ОСОБА_3 позивачці завдано значних моральних страждань. Тому із підстав, передбачених ст.ст.1167, 1187 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у визначеному нею розмірі.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.07.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення вказаних недоліків, зокрема сплати судового збору.

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 12.08.2024 позовну заяву ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником адвокатом Лошкарьовим Ф.А., до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, смертю фізичної особи - визнано неподаною та повернуто позивачці.

Ухвала вмотивована тим, що позивачка не виконала вимоги ухвали про залишення позову без руху, а саме: неповно викладені обставин справи із зазначенням на відповідні докази щодо спричинення їй моральної шкоди та відповідного її розрахунку; відсутні відомості, в чому саме полягає заподіяна моральна шкода; до позову не долучені документи, що підтверджують сплату судового збору в установленому порядку і розмірі; не додано до позовної заяви вирок суду у кримінальному провадженні, ухвалу про закриття кримінального провадження, звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення

Не погоджуючись із ухвалою районного суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Лошкарьов Ф.А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував усі обставини справи та дійшов помилкового висновку щодо необхідності сплати позивачем судового збору при подачі позову з огляду на предмет позову - відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, а саме, її чоловіку ОСОБА_3 , яка настала унаслідок ДТП з вини відповідача. Тому у відповідності до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору.

Не погоджується із висновком суду про неповне викладення позивачем у позовній заяві обставин справи з посиланням на докази моральної шкоди. Зазначає, що при визначенні розміру моральної шкоди враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, інші обставини, які мають істотне значення, про що було вказано як у позовній заяві, так і в заяві про усунення недоліків.

Звертає увагу, що за матеріалами кримінального провадження за ч.2 ст.286 КК України відносно відповідача останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, однак він 21.12.2022 перетнув Державний кордон України та до теперішнього часу до України не повертався. Тому судове рішення по кримінальному провадженню, в якому позивач визнана потерпілою, - відсутнє. Натомість позовні вимоги про стягнення моральної шкоди нею заявлені до ОСОБА_2 на підставі положень ст.1187 ЦК України, як до особи, яка заподіяла шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.353, ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За нормою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. предмета спору та їх обґрунтування.

Частиною 3 статті 175 ЦК України встановлені вимоги до форми та змісту позовної зави. Зокрема, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги: зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не може бути підставою для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачеві.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тобто, визначення предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Де Жуфре де ла Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

На стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах: від 08.04.2020 у справі №761/41071/19, від 25.01.2021 у справі №308/13063/19

Отже, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 з підстав невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху в частині неповного викладу обставин справи із зазначенням посилань на конкретні докази щодо спричинення їй моральної шкоди та відповідного розрахунку, суд першої інстанції зазначеного не урахував, внаслідок чого припустився надмірного формалізму у трактуванні національного процесуального законодавства, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ є неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Щодо повернення районним судом позовної заяви з підстав несплати судового збору.

Згідно із частиною четвертою статті 175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення.

Абзацом першим частини другої статті 185 ЦПК України передбачено, якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Суд першої інстанції викладених норм процесуального права не дотримався та помилково визнав несплату судового збору однією з підстав повернення позовної заяви, тоді як у позові ОСОБА_1 , як позивач - у справах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, зазначила, що звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом розгляду є відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок смерті фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору в силу п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Із огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що ухвала районного суду про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з поверненням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.п.3,4 ч.1 ст.379, ст.ст.382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с та н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником адвокатом Лошкарьовим Федіром Анатолійовичем, - задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 серпня 2024 року - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21.11.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак