Номер провадження: 22-ц/813/5091/24
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/19647/23

Провадження номер: 22-ц/813/5091/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Губара Д.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою адвоката Корха Євгена Васильовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Домусчі Л.В. о 16 годині 35 хвилині 21 лютого 2024 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у подальшому позовом, в якому остаточно просить зменшити розмір стягнутих аліментів з - 5 000 грн. до - 1 598 грн. на дитину.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 23.08.2013 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народилась донька - ОСОБА_3 .

Рішенням Приморського районного суду від 15.08.2023 року у справі № 522/13311/23 шлюб між сторонами було розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки у розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з 04 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.09.2023 року позивач був прийнятий на роботу до ФОП ОСОБА_4 на посаду продавця-касира. Відповідно до наказу ФОП ОСОБА_4 про прийняття на роботу №6 від 20.09.2023 року оклад позивача становить 7 000,00 грн. на місяць, що дорівнює з урахуванням усіх відрахувань - 5 635,00 грн. на місяць на руки. На даний час вказана робота є єдиним джерелом доходу позивача.

Таким чином, на сьогоднішній день матеріальний стан позивача змінився та не дає йому можливості сплачувати аліменти у розмірі 5 000 грн. на утримання доньки - ОСОБА_3 , оскільки аліменти у розмірі 5 000 грн. майже дорівнюють його постійному доходу. Відтак сплачувати їх у повному обсязі є для нього надмірним тягарем і ставить його у дуже скрутне фінансове становище. Підставою позову позивачем зазначено ч. 2 ст. 182 СК України (а. с. 2 4).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2024 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що матеріальний стан позивача з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів не змінився, а тому відсутні будь-які належні підстави для зменшення розміру аліментів (а. с. 95 99).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Корх Є.В., діючий від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2024 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а. с. 105 107).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права

Апелянт вказує на те, що наведені судом першої інстанції обставини жодним чином не стосуються та не спростовують того факту, що на момент звернення із позовною заявою про зменшення розміру аліментів позивач не мав та немає дотепер матеріальної можливості сплачувати аліменти у встановленому розмірі. Судом не враховано, що значне погіршення майнового стану в даному випадку полягає у тому, що сукупного доходу позивача на місяць не вистачає на оплату аліментів у встановленому розмірі.

Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

Адвокат Луценко О.А., діюча від імені ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує на те, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що матеріальний стан позивача не змінився. На утриманні інших осіб позивач не має, його стан здоров`я не змінився, що б слугувало підставою для зменшення аліментів. Позивач не підтвердив погіршення його матеріального стану належними та допустимими доказами (а. с. 111 113).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.04.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Корха Є.В., діючого від імені ОСОБА_1 .. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 115 115 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.04.2024 року підготовку цивільної справи до судового розгляду в апеляційній інстанції закінчено, призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду з викликом учасників справи в порядку загального позовного провадження (а. с. 128 128 зворотна сторона).

У судовому засіданні адвокат Корх Є.В., діючий від імені ОСОБА_1 , підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Луценко О.А. у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Корха Є.В., діючого від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

23 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис №1403, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Під час шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції12.01.2015 року, актовий запис № 59 (а. с. 14).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2023 року (справа № 522/13311/23) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено, шлюб між ОСОБА_2 та позивачем розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі у розмірі - 5 000 грн., щомісячно, починаючи з 04.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 12 - 13).

Вказане рішення позивачем не оскаржувалось та набрало законної сили 15.09.2023 року.

Позивач 04.10.2023 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про зменшення аліментів.

На момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів позивач не був офіційно працевлаштований, між тим з наданої копії трудової книжки (а. с. 21) вбачається, що у період з жовтня 2022 року по березень 2023 року позивач був офіційно працевлаштований до ФОП ОСОБА_6 на посаду продавця-касира, на підставі наказу № 2 від 04.10.2022 року, середній дохід за цей період відповідно до довідки ПФУ від 28.01.2024 року становить - 6 430,32 грн. (а. с. 75). Наказом № 5 від 14.03.2023 року був звільнений з посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

У період з 15.08.2023 року (дати ухвалення рішення про стягнення аліментів) до 20.09.2023 року позивач не був офіційно працевлаштованим, що підтверджується копією трудової книжки від 20.10.2003 року серії НОМЕР_3 . (а.с. 16-22)

20.09.2023 року, згідно наказу (розпорядження) № 9 про прийняття на роботу ОСОБА_1 прийнято до ФОП ОСОБА_4 на посаду продавця-касира, дана робота є основною, оклад - 7 000,00 грн. (а.с. 15).

23.11.2023 року згідно наказу № 3 про прийняття на роботу ОСОБА_1 прийнято до ФОП ОСОБА_7 на посаду продавця-касира, оклад - 6 900,00 грн. (а. с. 41).

Відповідно до довідки від 30.11.2023 року № 000F-000002 ОСОБА_1 працював у ФОП ОСОБА_7 з 24.11.2023 року на посаді продавця-касира, дохід за період з 24.11.2023 року по 31.12.2023 року склав - 8 468,18 грн. (без утримання податків) (а. с. 76).

Відповідно до довідки від 12.01.2024 року № 000F-000001 ОСОБА_1 працював у ФОП ОСОБА_4 з 21.09.2023 року по 23.11.2023 року на посаді продавця-касира, дохід за цей період склав - 13 407,41 грн. (без утримання податків) (а. с. 42).

Відповідно до довідки ПФУ форма ОК-7 від 28.01.2024 року позивач ОСОБА_1 у період з серпня 2023 року по грудень 2023 року отримав дохід у розмірі - 17 158,92 грн..

Суд вбачає, що малолітня дитина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з матір`ю, яка працює і створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Дитина є ученицею школи - Одеський ліцей № 56, навчається у 3-Г класі, відвідує секції та позашкільні заклади (а. с. 46, 47).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.

Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач вказує на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки сукупний дохід позивача на місяць не вистачає на оплату аліментів у встановленому розмірі.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано жодних належних та допустимих письмових доказів на підтвердження погіршення його матеріального становища після винесення рішення Приморським районним судом м. Одеси від 15.08.2023 року про стягнення аліментів.

Рішення Приморським районним судом м. Одеси від 15.08.2023 року, яким було визначено розмір аліментів, ОСОБА_1 оскаржено не було.

Крім того, колегія суддів вважає слушним посилання суду першої інстанції на те, що після встановленого рішенням суду розміру стягнутих аліментів і до подачі позову про зменшення розміру аліментів пройшло 20 днів (15.09.2023 року по 04.10.2023 року). За вказаний період, матеріальний стан позивача з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів не змінився, а тому відсутні будь-які належні підстави для зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів погіршення його матеріального становища, оскільки сімейний стан позивача не змінився, на утриманні інших осіб не має, стан здоров`я позивача так не змінився.

Звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів після 20 днів з моменту визначення судом розміру аліментів, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та суперечитиме інтересам дитини.

Народження у позивача сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів наголошує на тому, що утримання позивачем інших дітей не повинно здійснюватися за рахунок зменшення розміру аліментів на дитину позивача, яка не проживає разом з ним.

Отже, вищевказані доводи апелянта не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Корха Євгена Васильовича, діючого від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Корха Євгена Васильовича, діючого від імені ОСОБА_1 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Корха Євгена Васильовича, діючого від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 10 липня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе