ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/2986/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року в складі судді Скотаря А.Ю. у справі № 643/12963/23 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 . Після смерті матері відкрилась спадщина на квартиру, загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців, крім позивача, після смерті ОСОБА_2 немає.

У липні 2023 року з метою оформлення спадщини позивач звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кравченко Н.С., однак постановою від 26 липня 2023 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність особи (спадкоємця), місце проживання якого зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Зазначала, що до початку повномасштабного вторгнення російської федерації до України вона разом із матір`ю ОСОБА_2 мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , хоча остання була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку з військовою агресією російською агресією позивач разом із матір`ю були змушені переїхати до іншого місця проживання, а саме: у м. Львів, де вони оселились по АДРЕСА_3 та стали на облік як внутрішньо переміщені особи. У подальшому з метою поліпшення умов проживання вони переїхали та уклали договір оренди за адресою: АДРЕСА_4 .

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила:

встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_4 ;

визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час смерті ОСОБА_2 її донька ОСОБА_1 проживала разом з нею, є єдиним спадкоємцем першої черги, що підтверджено належними і допустимими доказами, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

13 травня 2024 року представник Харківської міської ради Василенко І.Ю. через систему електронний суд звернувся до Московського районного суду м. Харкова з заявою про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати вищевказане заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Заява мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено право на судовий захист, оскільки відповідач по справі не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим був позбавлений можливості заперечувати проти заявлених позивачем позовних вимог. Крім того, зауважив, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів реєстрації місця проживання та спільного проживання зі спадкодавцем на час її смерті. Позивачка не надала доказів, які б свідчили, про перебування ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі станом на 10 листопада 2022 року, зокрема витягу з Державного реєстру актів цивільного стану чи копії її паспорту. Зважаючи, що ОСОБА_1 пропущено шестимісячний строк звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, підстави для визнання права власності на спадкове майно відсутні.

06 червня 2024 року через підсистему «Електронний суд» адвокатом Дерев`янченко Я.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 було подано заперечення щодо заяви про скасування заочного рішення, в якому посилався на те, що обставин, які визначені статтею 288 ЦПК України, що зумовлюють скасування заочного рішення заявником у заяві про перегляд заочного рішення не зазначено, отже підстав для скасування заочного рішення немає, тому просив у задоволенні заяви відмовити.

Заперечення мотивовано тим, що копію позовної заяви разом з додатками було направлено на адресу відповідача, шляхом надсилання до електронного кабінету зареєстрованого на ім`я відповідача, користувача ЄСІТС (дата та час доставки: 08 грудня 2023 року 17:13), про що свідчить відповідна квитанція № 373318 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС. Також на підтвердження належного повідомлення про дату та час слухання справи, є відповідні судові повістки, які направлялися до електронного кабінету відповідача, а саме: від 13 грудня 2024 року, 05 лютого 2024 року, 11 січня 2024 року, 22 лютого 2024 року, 20 березня 2024 року, які відповідачем отримані. Крім того, відповідачем було подано клопотання через систему «Електронний суд» від 19 березня 2024 року з проханням відкладення розгляду судового розгляду на іншу дату, що підтверджує той факт, що відповідач є зареєстрованим користувачем підсистеми «Електронний суд» та своєчасно отримує усі процесуальні документи по справі, й підтверджує те, що відповідач був обізнаний про розгляд даної справи. Вважає, що відповідач викривляє фактичні обставин, щодо ненадання належних та допустимих доказів реєстрації місця проживання та спільного проживання зі спадкодавцем на час її смерті, так як представником відповідача доведено належними та допустимими доказами факт реєстрації місця проживання та спільного проживання позивача зі спадкодавцем на час її смерті, а саме: довідкою №1330- від 22 березня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , довідкою №1330- від 04 травня 2022 року про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 , договором оренди квартири №б/н від 30 квітня 2022 року, актом від 10 серпня 2023 року про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та показанням свідка. Доводи відповідача щодо не надання доказів на підтвердження перебування ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі станом на 10 листопада 2022 року вважає не доречними з огляду на те, що зазначені докази наявні у спадковій справі, яка була заведена після смерті ОСОБА_2 та була долучена та досліджена під час судового розгляду по справі. Крім того вважає, що не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо пропуску строку звернення позивача до нотаріуса, оскільки не заявлялася позовна вимога щодо визнання поважності пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини та надання додаткового строку для звернення з відповідною заявою до нотаріуса.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року заяву представника Харківської міської ради Василенка І.Ю. про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що докази, на які посилаються заявник у заяві про перегляд заочного рішення досліджувались судом при ухваленні рішення та їм дана належна оцінка. Фактично суть заяви про перегляд заочного рішення зводиться до переоцінки наявних та вже оцінених доказів, отже їх не можна назвати такими, що мають істотне значення для правильного вирішення спору. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність двох умов у сукупності, які б могли стати підставою для скасування заочного рішення.

04 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд» Харківською міською радою на заочне рішення суду першої інстанції від 11 квітня 2024 року подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення, розподілити судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована доводами, які є аналогічними доводам викладеним в заяві про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року.

23 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд» адвокатом Дерев`янченко Я.Ю. було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. Відзив мотивовано доводами, які є аналогічними доводам викладеним в запереченнях щодо заяви про скасування заочного рішення.

У судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду на з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 21 листопада 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 повернуто з відміткою від 02 жовтня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с.189-190);

Адвокат Дерев`янченко Я.Ю. отримав 13 вересня 2024 року в електронному кабінеті (а.с.188);

Представник ХМР Василенко І.Ю. у явочному листі під підпис був повідомлений про призначення розгляду справи на 16-00 год. 21 листопада 2024 року (а.с.187).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо неотримання Харківською міською радою копії позовної заяви та долучених до неї додатків та тим, що суд першої інстанції належним чином не повідомив відповідача Харківську міську раду про розгляд справи за вищевказаним позовом, що в свою чергу позбавило їх права особисто прийняти участь у справі, надати пояснення, докази, висловити думку та свої заперечення, з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частини 1 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Згідно частини 7, 8 статті 43 ЦПК України (в редакції Закону №1416-IX від 27 квітня 2021 року), у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення. Якщо інший учасник справи відповідно до частини 6 статті 14 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.

Підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.

До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі - АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства).

Документи, які один з учасників справи надіслав до суду, іншого органу чи установи у системі правосуддя з використанням Електронного суду, в передбачених законодавством випадках автоматично надсилаються до Електронних кабінетів інших учасників справи чи їхніх повірених після реєстрації цих документів в АСДС або автоматизованих системах діловодства.

До Електронного кабінету користувачів надсилаються відомості, у тому числі, про отримання та реєстрацію документів у справі, а також інші відомості, що призвели до зміни стану розгляду справи.

Відповідно до пункту 29 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя №1845/0/15-21 від 17 серпня 2021 року у разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. У випадку, коли інший учасник справи відповідно до внесених ідентифікаційних даних про нього має зареєстрований Електронний кабінет, функціонал Електронного суду в автоматичному режимі надає суду та учаснику справи доказ надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів. В іншому випадку засобами Електронного суду користувача інформують про відсутність в іншого учасника справи зареєстрованого Електронного кабінету.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана адвокатом Дерев`янченко Я.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , в електронній формі через підсистему Електронний суд (том 1, а.с.1-81).

Матеріали справи містять квитанцію № 373318 від 08 грудня 2023 року про доставку до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС, з якої вбачається, що адвокат Дерев`янченко Я.Ю. направив Харківській міській раді позовну заяву з додатками за допомогою системи "Електронний суд" 08 грудня 2023 року 17:13 (том 1, а.с.75).

Відповідно до пункту 2.25 Інструкції для користувачів ЄСІТС, у разі наявності в особи Електронного кабінету засобами ЄСІТС забезпечується надсилання до автоматизованої системи діловодства підтвердження доставлення до Електронного кабінету користувача документа у справі. В іншому випадку до автоматизованої системи діловодства надходить повідомлення про відсутність в особи зареєстрованого Електронного кабінету.

Згідно пункту 2.8 Інструкції для користувачів ЄСІТС дата та час підписання документа в ЕС, а також дата та час його надсилання автоматично зберігаються і не підлягають корегуванню. У разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. У випадку, коли інший учасник справи відповідно до внесених ідентифікаційних даних про нього має зареєстрований Електронний кабінет, функціонал Електронного суду в автоматичному режимі надає суду та учаснику справи доказ надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів. В іншому випадку засобами Електронного суду користувача інформують про відсутність в іншого учасника справи зареєстрованого Електронного кабінету.

Відповідно до пункту 2.15, 2.16 Інструкції для користувачів ЄСІТС «Електронний Суд» забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.

До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя.

Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства).

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2024 року у справі № 420/12942/21 зазначено, що в даному випадку позовну заяву подано фізичною особою через підсистему «Електронний суд», а тому відсутні підстави вважати, що в суду існує необхідність в отриманні копій позовної заяви, яка сформована і подана у вигляді електронного документу.

Введення норми щодо зобов`язання учасника справи надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів нівелює сенс використання підсистеми «Електронний суд», перевага якого полягає якраз у можливості не мати необхідності виготовлення багатьох копії документів на папері.

Крім того, враховуючи функціонал вказаної підсистеми, виконати обов`язок надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів неможливо технічно, оскільки сам процесуальний документ, який подається до суду (наприклад, позовна заява, відзив, клопотання, тощо) створюється у самій системі та за її ж допомогою відправляється до суду, а у паперовому вигляді не існує взагалі.

Виходячи з вищевикладеного та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що доводи апеляційної скарги про неотримання відповідачем позовної заяви з додатками та позбавлення права відповідача в наданні заперечення на позов, є безпідставним, оскільки позивач скористалась своїм правом на подання позову через підсистему «Електронний Суд». Доказів неотримання позову через підсистему «Електронний Суд» відповідач та представник відповідача суду не надав.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що відповідачу Харківській міській раді було відомо про розгляд справи судом першої інстанції, оскільки представником відповідача ОСОБА_3 19 березня 2024 року було направлено клопотання про відкладення розгляду справи через підсистему «Електронний суд» (том 1, а.с.143-145), що свідчить про те, що відповідач та представник відповідача має зареєстрований особистий кабінет в підсистемі ЄСІТС. Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідача про розгляд справи на інші дати також було повідомлено судом першої інстанції у встановленому ЦПК України порядку про що, свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень про отримання Харківською міською радою копій ухвал суду першої інстанції та судових повісток (том 1, 91, 113-114, 142) та довідки про доставку електронних листів (том 1, а.с.88-89, 110, 138-139).

У той же час, відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Московського районного суду м. Харкова та визначеними у ній датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях. Крім того, представник відповідача мав можливість дізнатися про стан розгляду справи та отримати всю необхідну інформацію про судові засідання по даній справі за допомогою порталу «Судова влади України» у розділі «Стан розгляду справ».

Таким чином, оскільки судом першої інстанції вчинені всі необхідні визначені процесуальним законом вимоги щодо повідомлення сторін, апеляційний суд визнає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, як того вимагають приписи статті 128 ЦПК України, однак не скористався своїми правами на подання відзиву на позов та участь у судових засіданнях.

Щодо суті спору, то слід зазначити таке.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (том 1, а.с.49).

Позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; матір позивачки ОСОБА_2 за життя була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (том 1, а.с.12, 35).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації позивач разом із матір`ю перемістились до іншого місця проживання, а саме до м. Львова, де оселились по АДРЕСА_3 та стали на облік як внутрішньо переміщені особи (том 1, а.с. 35, 43).

В подальшому позивачка та матір позивачки ОСОБА_2 переїхали для подальшого проживання за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується договором оренди квартири (житлового приміщення) від 30 квітня 2022 року, актом про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10 серпня 2023 року, викликами медичних працівників для надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 (том 1, а.с.14-31, 45-47, 68).

ІНФОРМАЦІЯ_1 матір позивачки ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 11 листопада 2022 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 6840 (том 1, а.с.48).

Спадкову справу за № 64/2023 (номер у спадковому реєстрі № 70984485) після смерті ОСОБА_2 було заведено 25 липня 2023 року на підставі заяви ОСОБА_1 (доньки спадкодавці) про прийняття спадщини (а.с.115 зворот).

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи № 64/2023, заведеної після смерті ОСОБА_2 , 25 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кравченко Н.С. з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Із наданої інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що у Спадковому реєстрі відсутня інформація про відкриті спадкові справи після померлої ОСОБА_2 . На час смерті ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Спадщина складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частка якої належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 березня 2005 року та 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2019 року. Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кравченко Н.С. № 181 від 26 липня 2023 року позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність осіб, місце проживання яких було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавицею ОСОБА_2 на час відкриття спадщини (а.с.115-129).

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина 1 та 2 статті 1220 ЦК України).

У частинах 1 та 2 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні правові висновки щодо застосування частини 3 статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212 св 19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308 св 18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290 св 20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380 св 20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620 св 21), від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007 (провадження № 61-11834 св 22).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини 3 статті 1268 ЦК України необхідним є встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20).

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що на час смерті ОСОБА_2 її донька ОСОБА_1 проживала разом з нею, є єдиним спадкоємцем першої черги, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про задоволення її вимог про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не обґрунтовує пропущений шестимісячний строк для звернення до нотаріальної контори або нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини і саме, що унеможливило подання заяви про прийняття спадщини у встановлені законом строки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані вимоги ґрунтуються на інших підставах, ніж зазначає позивачка. Крім того, колегія суддів вважає цілком слушними твердження представника відповідача, що позивачем не заявлялася позовна вимога щодо визнання поважності пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини та надання додаткового строку для звернення з відповідною заявою до нотаріуса, тому дані доводи представника відповідача не заслуговують на увагу.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилається на те, що спадщина була нею фактично прийнята, оскільки на час смерті її матері вони проживали разом. Вказані обставини відповідачем не спростовано, доказів, що позивачка фактично мешкала за іншою адресою, окремо від спадкодавці апелянтом не надано. Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, в обґрунтування заперечень Харківська міська рада посилається лише на різні адреси реєстрації. Між тим, як вже вказувалось вище цивільне законодавство не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому реєстрації позивачки за адресою: АДРЕСА_2 не свідчить про необґрунтованість позову.

Згідно довідки № 1330- від 22 березня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 (том 1, а.с.43), довідки №1330- від 04 травня 2024 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 , позивач та її матір були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 (том 1, а.с.34), що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надала доказів на підтвердження факту реєстрації місця проживання позивача та матері позивача ОСОБА_2 станом на 10 листопада 2022 року. Крім того, дані доводи апеляційної скарги спростовуються наданими доказами позивача, а саме: договором оренди квартири (житлового приміщення) від 30 квітня 2022 року, актом про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10 серпня 2023 року, викликами медичних працівників для надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 (том 1, а.с.14-31, 45-47, 68).

Доводи ж апеляційної скарги про те, що чи перебувала ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі станом на 10 листопада 2022 року, зокрема надання витягу з Державного реєстру актів цивільного стану та копії паспорту вказаної особи, колегія суддів не приймає, оскільки ці доводи підтверджені належним доказами та відповідач Харківська міська рада не ставила перед судом першої та апеляційної інстанції питання про витребування відповідних доказів у порядку визначеному статтею 84 ЦПК України. В той же час вказані доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами спадкової справи, які було витребувано судом першої інстанції та досліджено під час розгляду справи по суті, та яким надана судом першої інстанції належна оцінка.

Посилання представника відповідача, як на підставу апеляційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у справах № 175/3348/21 від 27 жовтня 2022 року, № 221/4624/20 від 12 жовтня 2022 року, № 756/3889/20 від 29 листопада 2023 року, не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, на які посилається апелянт, встановлені різні фактичні обставини.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина