№ 2/183/1146/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участі секретаря судового засідання Коваленко Л.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої слов`янської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, який в подальшому уточнив, до Першої слов`янської державної нотаріальної контори в якому просить:

- зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про обтяження: 2899930, зареєстрований 22.02.2006 року Першою Макіївською державною нотаріальною конторою (м. Слов`янськ, вул. Центральна, 31) на підставі листа Четвертої Макіївської державної нотаріальної контори № б/н від 17.12.1981 року;

- вилучити з Державного реєстру (Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) запис про обтяження (тип обтяження: невизначене майно) номер 2899930, дата реєстрації 22.02.2006 року, реєстратор: Перша Макіївська державна нотаріальна контора (м. Слов`янськ, вул. Центральна, 31) на підставі листа Четвертої Макіївської державної нотаріальної контори № б/н від 17.12.1981 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником земельної ділянки, яка розташовується за адресою: АДРЕСА_1 . З метою укласти договір купівлі-продажу, належної йому земельної ділянки, позивач звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лили І.А., однак останньою листом від 08.02.2023 року № 55/01-16, повідомлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є запис про обтяження щодо особи « ОСОБА_1 » у вигляді арешту нерухомого майна, номер запису про обтяження: 2899930, дата реєстрації 22.02.2006 року; державний реєстратор: Перша Макіївська державна нотаріальна контора, м. Слов`янськ, вул. Центральна, 31; підстава для державної реєстрації: листа № б/н від 17.12.1981, Четверта Макіївська державна нотаріальна контора; тип майна: невизначене майно, у зв`язку з чим не можливо нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Позивач у справі стверджує, що зазначене обтяження не стосується його майна, арешт був накладений помилково, оскільки він є іншою особою, яка має таке ж прізвище, ім`я та по батькові з боржником зазначеним в обтяжені. Так, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка перевірялась нотаріусом, окрім зазначення прізвища, ім`я та по батькові особи боржника запис не містить, а саме відсутні відомості ідентифікуючі власника невизначеного майна, такі як дата народження, ідентифікаційний номер картки платника податків, місце реєстрації. У зв`язку з тим, що іншим чином, а ніж рішенням суду позивач не може захистити свої права, то він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Відповідачем Першою слов`янською державною нотаріальною конторою відзиву на позов не подано.

22 листопада 2023 року ухвалою суду позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Ухвалою суду від 19 січня 2024 року відкрите провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції про зняття арешту з майна.

25 березня 2024 року за клопотанням представника позивача залучено в якості належного відповідача у справі Першу слов`янську державну нотаріальну контору, зобов`язано позивача направити відповідачу копію позов з додатками. Надавши суду відповідні підтвердження. Підготовче провадження продовжене.

Ухвалою суду від 21 травня 2024 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив про визнання позовних вимог ОСОБА_1 .

У зв`язку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до Державного ату на право приватної власності на землю серія ДП Нв000817, виданого Орлівщинською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області 18.01.1995 року на підставі рішення сесії від 27.10.1994 року за № XXII-2, ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки кадастровий номер :02:020:0045, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 08.02.2017 року.

08 лютого 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером :02:020:0045. Відмова мотивована тим, що за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на вищезазначене майно нотаріусом було встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пошук інформації до 2013 року за ПІБ власника) наявна інформація про державну реєстрацію обтяження: номер запису про обтяження: 2899930, дата реєстрації 22.02.2006 08:56:33; державний реєстратор: перша макіївська державна нотаріальна контора, м. Слов`янськ, вул. Центральна, 31; вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: лист б/н, 17.12.1981, Четверта Макіївська державна нотаріальна контора; тип майна: невизначене майно.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 05.12.2023 року адвокатом Пташинським О.А., за параметрами запиту «ПІБ ОСОБА_1 », наявний арешт нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 2899930, зареєстроване 22.02.2006 року 05:56:33 Першою макіївською державною нотаріальною конторою на підставі листа б/н від 17.12.1981 року Четвертої Макіївської державної нотаріальної контори; об`єкт обтяження невизначене майно; власник (суб`єкт обтяження) ОСОБА_1 , причина відсутності коду: архівний запис.

У позові ОСОБА_1 наголошує на тому, що арешт на належне йому майно був накладений помилково, оскільки він є іншою людиною, яка має таке ж прізвище, власне ім`я та по батькові, як і у боржника. Крім того позивач ніколи не проживав на території Донецької області та ніяких виконавчих проваджень відносно нього не відкрито.

Так згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 05.12.2023 року адвокатом Пташинським О.А., за параметрами запиту «РНОКПП НОМЕР_1 », відомості у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні.

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого13.05.1996 року Новомосковським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області. Реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ОСОБА_1 - НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 16 серпня 1980 року Новомосковським міським ЗАГС Дніпропетровської області, між ОСОБА_1 та уродженкою м. Новомосковськ, Дніпропетровської області ОСОБА_2 укладено шлюб, який 16.08.1980 року зареєстровано ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від шлюбу позивач має троє дітей, які народилися і проживають в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, що вбачається з свідоцтв про їх народження.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_1 з 25.08.1994 року є власником квартири АДРЕСА_2 .

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Нв000817, виданого 18.01.1995 року на підставі рішення Орлівщинської сільської Ради народних депутатів № XXII-2 від 27.10.1994 року, позивачу належить на праві власності земельна ділянка площею 0,38 га в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017 від 08.02.2017 року, земельній ділянці площею 0,2500 га, що розташована за вищевказаною адресою, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, присвоєно кадастровий номер :02:020:0045.

Відповідно до записів у трудовій книжці серія НОМЕР_4 , оформленій на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудова діяльність позивача розпочалась з 03.11.1972 року на Новомосковському трубному заводі, розташованому в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, який в подальшому реорганізовувався та на даний час має назву ТОВ «Інтерпайп НІКО ТЬЮБ», де по теперішній він і працює без переривання трудового стажу.

Отже, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач все своє життя мешкав у Дніпропетровській області, та ніколи не мав майна та правовідносин в Донецькій області.

З огляду на наведене, суд вважає, що арешт на все майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орлівщина Ноомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрований за номером обтяження 2899930 через реєстратора Першу Макіївську державну нотаріальну контору, м. Слов`янськ, вул. Центральна, 31, на підставі листа № б/н від 17.12.1981 року Четвертої Макіївської державної нотаріальної контори, не стосується позивача, а стосується іншої особи, з таким самим прізвищем, ім`ям та по батькові.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Ч. 4 ст.41 Конституції України, ч. 1 ст.321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст.373ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Положеннями ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична чи юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

24 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи №2-3392/11, провадження № 14-105цс19 зазначила: «...Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (на час внесення запису) регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).

Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно зі ст. 31-1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє необхідну заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду. Проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.

Отже, враховуючи вищевикладене, для захисту порушеного права позивача вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, та з метою подальшої можливості реалізації судового рішення окрім скасування арешту, також є необхідним вилучення з Державного реєстру (Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) запису про обтяження нерухомого майна.

Відповідно до вимог ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з викладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно позивача, порушується його право як власника, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, шляхом скасування арешту з усього його майна, зважаючи на відсутність відомостей щодо обтяження майна позивача в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за параметрами запиту «РНОКПП НОМЕР_1 », а також відсутності відкритих виконавчих проваджень та інформації в реєстрі боржників відносно останнього, суд вважає, що правові підстави для продовження наявного обтяження на все майно відсутні.

Водночас, судом встановлено, що позовні вимоги заявлені до Першої слов`янської державної нотаріальної контори, як правонаступника Першої Макіївської державної нотаріальної контори та Четвертої Макіївської державної нотаріальної контори, які припинили свою діяльність 28 січня 2022 року - підстава: рішення щодо реорганізації, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованої адвокатом позивача 16.11.2023 року.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 і 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 48 ЦПК визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно положень розділів 3 та 7 ЦПК України, п. 2 та п. 5 Постанови Пленуму ВСС від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№2677-VІ) (далі - Закон про виконавче провадження). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Судом встановлено, що позов пред`явлено після уточнення позовних вимог до Першої слов`янської державної нотаріальної контори, а не до особи, в інтересах якої було накладено арешт на майно, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державну нотаріальну контору.

В той же час, враховуючи той факт, що особу, в інтересах якої було накладено арешт не має можливості встановити за будь-яких обставин, виконавче провадження чи будь-яка кредиторська вимога, що стали підставою для арешту майна, відносно боржника знищене у зв`язку із закінченням терміну зберігання, вина Першої слов`янської державної нотаріальної контори судом не встановлена, оскільки відповідач діяв у межах своїх повноважень щодо реєстрації архівних відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження майна у відповідності до вимог чинного законодавства, однак права позивача як власника майна порушені та підлягають судовому захисту, іншого шляху окрім звернення до суду з відповідним позовом у останнього немає, а тому суд вважає, що в даному випадку права Першої слов`янської державної нотаріальної контори як відповідача у даній справі не будуть порушені.

Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 200, 258-259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Першої слов`янської державної нотаріальної контори про зняття арешту майна - задовольнити.

Зняти арешт з майна, що належить р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер запису про обтяження: 2899930, зареєстрований 22.02.2006 року накладений Першою Макіївською державною нотаріальною конторою (м. Слов`янськ, вул. Центральна, 31) на підставі листа Четвертої Макіївської державної нотаріальної контори № б/н від 17.12.1981 року.

Вилучити з Державного реєстру (Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) запис про обтяження (тип обтяження: невизначене майно) номер 2899930, дата реєстрації 22.02.2006 року, реєстратор: Перша Макіївська державна нотаріальна контора (м. Слов`янськ, вул. Центральна, 31) на підставі листа Четвертої Макіївської державної нотаріальної контори № б/н від 17.12.1981 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: Перша слов`янська державна нотаріальна контора (, адреса місця знаходження: вулиця Центральна, будинок 31, місто Слов`янськ, Краматорський район, Донецька область, 84100).

Повний текст рішення складений 27 червня 2024 року.

Суддя І.Г.Дубовенко