КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/6843/23 Головуючий у 1 інстанції Бебешко М.М.
Провадження №22-ц/824/2126/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги мотивує тим, що 03 липня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00747-07/2021. Договір підписано шляхом електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити і підписи сторін.

18 січня 2022 року між ТОВ ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 18012022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 18 січня 2022 року до договору факторингу № 18012022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 27 375 грн, з яких 7 500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 875 грн сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не нараховувалися жодні штрафні санкції і ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» в сумі 27 375 грн.

03 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № . Договір підписано шляхом підписання акцепту оферти від 03 липня 2021 року на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 03 липня 2021 року та отримання кредиту згідно заявки-анкети та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора в якості аналога власноручного підпису.

24 листопада 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24/11-22/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 24 листопада 2022 року до договору факторингу № 24/11-22/2 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 110 587,50 грн, з яких 9 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 101 587,50 грн. сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не нараховувалися жодні штрафні санкції і ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» в сумі 110 587,50 грн.

03 липня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /702932. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити і підписи сторін.

19 квітня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19042022-Є, у відповідності до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 19 квітня 2022 року до договору факторингу № 19042022-Є ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 11 100 грн, з яких 3 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8 100 грн сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не нараховувалися жодні штрафні санкції і ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» в сумі 11 100,00 грн.

03 липня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /443573. Договір підписано шляхом електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити і підписи сторін.

19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19042022-Г, у відповідності до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19 квітня 2022 року до договору факторингу № 19042022-Г ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 11 175 грн , з яких 3 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8 175 грн сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не нараховувалися жодні штрафні санкції і ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» в сумі 11 175 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості в розмірі 160 237,50 грн, у тому числі:

- за кредитним договором № 00747-07/2021 в розмірі 27 375 грн, з яких: 7 500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 875 грн сума заборгованості за відсотками;

- за договором позики № в розмірі 110 587,50 грн, з яких: 9 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 101 587,50 грн сума заборгованості за відсотками;

- за кредитним договором № /702932 в розмірі 11 100 грн, з яких: 3 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8 100 грн сума заборгованості за відсотками;

- за кредитним договором № /443573 в розмірі 11 175 грн, з яких: 3 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8 175 грн сума заборгованості за відсотками.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2023 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості в розмірі 160 237,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2 684 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішенні суду зазначено, що відповідач в судові засідання, призначені на 07 липня 2023 року та 23 серпня 2023 року не з?явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованою адресою проживання. У відповідно до ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Крім того в рішенні також зазначено, що судовий розгляд у справі відкладено з 23 серпня 2023 року - на 20 вересня 2023 року.

20 вересня 2023 року до суду з?явились відповідач і представник відповідача проте суд безпідставно ігнорує цю обставину та вказує, що справа розглядалась заочно, при цьому звукозапис судового засідання не проводився. Не зважаючи на вищевикладені обставини в рішенні відповідач та представника відповідача, суд посилається на пояснення, які не можливо перевірити, оскільки не проводився звукозапис судового засідання. Крім того, суд вказує, що 23 серпня 2023 року представником відповідача було заявлено клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яке відхилене судом, проте, 23 серпня 2023 року - судове засідання не проводилось.

Вказує, що він позбавлений можливості клопотати про відтворення звукозапису судового засідання, відтак - посилання на їхню позицію в судовому засіданні ґрунтуються, виключно, на припущеннях.

Судом першої інстанції до спірних правовідносин застосовано виключно норми Закону України «Про електронну комерцію», проте не застосовано норми Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронні довірчі послуги».

В апеляційній скарзі також посилається на те, що у електронних договорах які є предметом розгляду у справі № 357/6843/23 використовуються виключно засоби електронної ідентифікації з низьким рівнем довіри, а отже посилання суду першої інстанції виключно на Закон України «Про електронну комерцію», без урахування норм Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронні довірчі послуги» - є порушенням норм матеріального права, оскільки був застосований закон, який не підлягав застосуванню, і не був застосований закон, який мав бути застосований.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про залучення до участі у справі третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у зв`язку з поданням позову до ТОВ ФК «Інвеструм» про визнання недійсним договору фінансового кредиту від 03 липня 2023 року. В судому засіданні судом протокольно відмовлено у задоволенні клопотання про залучення третьої особи у зв`язку з тим, що позов пред`явлено до суду іншою фінансовою установою, яка згідно договорів факторингу викупила права вимоги до боржника у чотирьох фінансових установ. До суду не подано ухвали про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ ФК «Інвеструм». Проте, 21 вересня 2023 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмола О.Я. у справі № 357/11468/23, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Інвеструм» про захист прав споживача, ухвалив прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі в загальному порядку за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Інвеструм» про захист прав споживача, призначивши справу до підготовчого засідання на 17 жовтня 2023 року. Даний письмовий доказ не подано до суду першої інстанції з поважних причин, оскільки вищевказана ухвала про відкриття провадження - була постановлена наступного дня після проголошення вступної та резолютивної частини рішення у справі № 357/6843/23.

Вважає, що судове рішення у справі № 357/11468/23 може вплинути на взаємні права та обов`язки ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія « Інвеструм».

Незалучення ТОВ «ФК « Інвеструм» до участі у справі № 357/6843/23 призвело до ігнорування обставин, що мають безпосереднє значення для вирішення справи № 357/6843/23, оскільки один з учасників справи пред`явив позов до ТОВ «ФК « Інвеструм», а у разі вирішення справи на користь ОСОБА_1 рішення суду від 20 вересня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості - буде позбавлена мотивації по причинні необґрунтованості суми стягнення.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що суду апеляційної інстанції слід звернути увагу на низьку доказів, які містяться в матеріалах справи, а також те, що суд першої інстанції при розгляді справи дотримався всіх норм законодавства та вжив всіх необхідних заходів щодо забезпечення реалізації принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості вимог.

Посилання в апеляційній скарзі являють собою викладення суб`єктивних міркувань апелянта, які не підкріплені доказовою та нормативно - правовою базою.

Підписавши договори, позичальник посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волію. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладенням договору.

Сторони узгодили розміри кредитів, строки та умови користування коштами, у кожному з договорів передбачено умови та строки нарахування відсотків та відповідальність сторін за невиконання та неналежне виконання умов договорів, що свідчить про ознайомлення зі всіма істотними умовами договорів та про наявність волі для укладення кредитних договорів та договору позики в електронній формі, на погоджених умовах, шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Для укладення кожного з договорів необхідно будо здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дій унеможливлює укладення договору.

Вважає, що ним доведено факт укладення кредитних договорів в електронній формі та підписання договорів з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

У відповідності до умов кожного з договорів, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську карту вказану власноруч позичальником при заповненні форм заявки на сайті товариства.

Звертає увагу, що до позовної заяви долучав копію квитанції як доказ перерахування коштів по договорам та довідку про ідентифікацію клієнта.

Перерахування коштів на платіжну карту було безпосередньо здійснено оператором онлайн - послуг платіжної інфраструктури, які здійснюють операції у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.

Звертає увагу, що апелянт, як власник карткового рахунку на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування кредитних коштів по кредитних договорах, але не скористався даним правом.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 03 липня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00747-07/2021. Договір підписано шляхом електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити і підписи сторін.

Відповідно до п.1.1. договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 7500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п.1,2 договору, кредит надається на 16 днів, тобто до 18.07.2021. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Згідно п.1.3 договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована.

Згідно додатку № 1 до договору від 03 лютого 2022 складено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту в сумі 10 500 грн.

18 січня 2022 року ТОВ «ФК «Інвеструм» направило на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимог за договором про надання споживчого кредиту.

18 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 18012022, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 18 січня 2022 року до Договору факторингу № 18012022 від 18 січня 2022 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27 375 грн, з яких: 7 500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 875 грн сума заборгованості за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 18 січня 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 , згідно з розрахунком заборгованості, станом на 31 березня 2023 року має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 00747-07/2021 від 03 липня 2021 року в розмірі 27 375 грн.

03 липня 2021 року ОСОБА_1 погодився з умовами оферти від 29 січня 2022 року ТОВ «Інфінанс», згідно з якою отримав кредит в сумі 9 000 грн строком користування 18 днів, строк дії договору 3 роки. Відсоткова ставка становить 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов Договору та відсутності пролонгації. Річна відсоткова ставка 638,75 %, застосовується за умови належного виконання умов Договору та відсутності пролонгації. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 11 835 грн за умови належного виконання умов Договору та відсутності пролонгації. Реальна річна процентна ставка за кредитом становить 25 695,87 % за умови належного виконання умов Договору та відсутності пролонгації. Максимальна відсоткова ставка 3,5 % за один день користування кредитом застосовується за умови належного виконання умов Договору або скасування програми лояльності. Максимальна річна відсоткова ставка 1277,5 % застосовується за умови належного виконання умов договору або скасування програми лояльності

Додатком № 1 до договору передбачена реальна річна процентна ставка 25 695,87% та загальна вартість кредиту 11 835 грн.

ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Інфінанс» із заявкою-анкетою на отримання кредиту в сумі 9 000 грн 03 липня 2021 року.

ТОВ «Інфінанс» видано довідку про ідентифікацію ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором НОМЕР_1 від 03.07.2021.

03 липня 2021 року грошові кошти в сумі 9 000 грн було зараховано на картку.

24 листопада 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 24/11-22/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 24 листопада 2022 року до Договору факторингу № 24/11-22/2 від 24 листопада 2022 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 110 587,50 грн., з яких: 9 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 101 587,50 грн. сума заборгованості за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 24 листопада 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 , згідно розрахунку заборгованості, станом на 31 березня 2023 року має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 1 від 03 липня 2021 року в розмірі 110 587,50 грн.

03 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № /702932.

Відповідно до п.1.1. договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п.1,2 договору, кредит надається на 18 днів, тобто до 20 липня 2021 року. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Згідно п.1.3 договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована.

Згідно додатку № 1 до договору від 03 липня 2021 року складено графік розрахунків та зазначена орієнтовна сукупна вартість кредиту в сумі 4 359,00 грн.

19 квітня 2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 19042022-Є, у відповідності до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 19 квітня 2022 року до Договору факторингу № 19042022-Є від 19 квітня 2022 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 100 грн, з яких: 3 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8 100 грн сума заборгованості за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 19 квітня 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 станом на 31 березня 2023 року має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № /702932 від 03 липня 2021 року в розмірі 11 100 грн.

03 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № /443573.

Відповідно до п.1.1. договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п.1,2 договору, кредит надається на 19 днів, тобто до 21 липня 2021 року. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Згідно п.1.3 договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована.

Згідно додатку № 1 до договору від 03 липня 2021 року складено графік розрахунків та зазначена орієнтовна сукупна вартість кредиту в сумі 4 425,00 грн.

19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 19042022-Г, у відповідності до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 19 квітня 2022 року до Договору факторингу № 19042022-Г від 19 квітня 2022 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 175 грн, з яких: 3 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8 175 грн сума заборгованості за відсотками.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 19 квітня 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 станом на 31 березня 2023 року має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № /443573 від 03 липня 2021 року в розмірі 11 175 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано зобов`язань, визначених кредитними договорами, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за користування, в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Отже судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що акцептуючи пропозицію товариства ТОВ «ФК «Інвеструм», ОСОБА_2 електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором № НОМЕР_2 у договорі про надання фінансового кредиту № 21413-11/2022 від 19 листопада 2022 року, приєдналася до Правил надання коштів у позику, визнала та погодилася на запропоновані кредиторами умови користування та порядок надання ними грошових коштів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.

Таким чином, оскільки кредитний договір № 21413-11/2022 від 19 листопада 2022 року підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з електронними підписами первісних кредиторів підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про доведеність факту укладення між сторонами кредитних договорів, та про те, що позичальник ОСОБА_2 всі умови договорів цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Отже, оскільки вказані кредитні договори, які підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавались, правильним є висновок суду про те, що між первісним кредитором та ОСОБА_1 як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.

Виходячи з наведеного доводи апелянта про те, що позивачем не було надано докази того, що відповідач погодився на умови, які зазначені в договорі, а також, що долучені до матеріалів справи договори не були підписані особисто, є необґрунтованими та такими, що не відповідає матеріалам справи, оскільки договори було підписано електронним підписом відповідача.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості відповідача перед позивачем за усіма кредитними договорами, права вимоги за якими набув позивач від первісних кредиторів. Дані розрахунки відповідачем у встановлений законом спосіб спростовані не були.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення ОСОБА_1 кредитних договорів та факт існування за договорами заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по поверненню кредитних коштів, висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вищевказаними кредитними договорами є обґрунтованим та відповідачем спростовані не були.

Доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту отримання ним кредитних коштів, колегією суддів відхиляються, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

У постанові Верховного суду України у справі № № 6-63цс12 від 11 липня 2012 року зазначено, що кредитний договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Отже зазначена заборгованість підтверджується з огляду на наявні докази, що знаходяться в матеріалах справи, в свою чергу апелянт не спростував факт укладання кредитних договорів та отримання коштів, у зв`язку з наведеним доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції застосовано виключно норми Закону України «Про електронну комерції» та не застосовано норми Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронні довірчі послуги», колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки посилання скаржника зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на власний розсуд та не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку.

Положеннями статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні в матеріалах справи докази і надав їм належну оцінку, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимого в повному обсязі.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 липня 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар