ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9218/24 Справа № 214/7922/23 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/7922/23 за позовом Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Приватний нотаріус Янковська Оксана Ігорівна Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області, про визнання договору дарування недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року, постановлену у складі судді Сільченка В.Є., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року представник АТ «Райффайзен Банк» Хуторянець О.В. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування заяви зазначає, що у провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває справа №214/7922/23 за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Янковська Оксана Ігорівна, про визнання договору дарування гаража недійсним.

Після звернення АТ «Райффайзен Банк» до суду 12.10.2023р. з позовом у даній справі відповідач ОСОБА_2 здійснила відчуження спірного гаража на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу гаража від 09.01.2024р., посвідчений державним нотаріусом Риковою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-27, чим унеможливила виконання ймовірного рішення суду у справі №214/7922/23.

Позивач вважає, що для забезпечення виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської за даним спором, необхідним є вжиття судом заходів забезпечення позову, що гарантуватиме виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Накладення арешту на нерухоме майно є реальним способом забезпечення виконання судового рішення і захисту прав та інтересів позивача у даній справі. Зважаючи на те, що на спірному майну відсутні будь-які обмеження щодо його відчуження відповідачем, останній, без жодних перешкод, може його відчужити до ухвалення рішення у даній справі, що унеможливить поновлення прав та інтересів позивача у даній справі.

Тому, представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 .

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року заяву представника позивача АТ «Райффайзен Банк» Хуторянець О.В. про забезпечення позову задоволено - вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на гараж, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , інтереси якої представляє ОСОБА_4 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Посилається на те, що у своїй заяві позивачем не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. А захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на гараж не відповідає та не є співмірним заявленим позовним вимогам.

Предметом позову є визнання недійсним договору дарування, відповідно до якого поручитель за кредитним договором АТ «Райффайзен Банк» подарував іншій особі, яка не є учасником справи, гараж загальною площею 22,6 м2.

Проте, відповіднодо витягу з Державного реєстру речових прав власником гаражу загальною площею 22,6 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 . Виходячи з зазначеного, вимоги заявника щодо вжиття судом заходів забезпечення позову стосуються прав особи, яка не є відповідачем по справі. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Не зазначено, чим керувався суд, визначаючи відповідність та співмірність застосованого ним виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, не вказано, яким чином суд пересвідчився, що між сторонами дійсно існує спір, не надано оцінки доводам заявника щодо забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності таких вимог. Натомість, в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, окрім посилань на загальні норми процесуального права про забезпечення позову, не міститься мотивів відповідності та співмірності застосованого заходу забезпечення позову із предметом позову, не підтверджено доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного зазначеного виду забезпечення позову, підстав обмеження прав та інтересів суб`єктів правовідносин. А саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створить перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Слід зазначити, що до оскаржуваної ухвали суду, позивач вже звертався з тотожною заявою по цій самій справі, на що йому було відмовлено, а відмова суду першої інстанції залишена без змін судом апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача АТ «Райффайзен Банк» в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про день та час слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Янковська О.І. про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою суду від 20.05.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

02.08.2024 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, згідно якої уточнено коло учасників справи та змінено предмет позову.

Судом встановлено, що 09.01.2024 року, тобто після звернення позивача до суду, здійснено відчуження спірного гаражу за договором купівлі-продажу та новим власником стала ОСОБА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 01.08.2024 року.

Задовольняючи заяву АТ «Райффайзен Банк» про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на гараж, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19)).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4 частини першої статті 151 ЦПК України).

Згідно з частинами першою-другою статті 149 ЦПК Україні суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року № 53/22860/17, провадження №14-88цс20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 липня 2022 року в справі №910/8482/18 (910/4866/21) вказано, що: «під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів; при цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору; подібні правові позиції викладено у постановах Верховного суду від 14 серпня 2018 року у справі № 916/10/18, від 13 жовтня 2020 року у справі № 917/273/20, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/16866/20, від 09 червня 2021 року у справі № 10/5026/290/2011(925/1502/20); при цьому такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним».

Відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що суд забезпечив позов без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19), про те що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулась з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) узагальнений правовий висновок стосовно порядку розгляду заяви про забезпечення позову застосовний до спірних правовідносин, проте відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції розглянув заяву про забезпечення позову всупереч висловленим Великою Палатою Верховного Суду висновкам. Не зазначення постанови Верховного Суду не означає, що суд розтлумачив і застосував норму права не у спосіб, визначений Верховним Судом.

Суд обґрунтовано керувався тим, що існує ризик відчуження майна, що в подальшому може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що в свою чергу підтверджує і позиція відповідача в самій апеляційній скарзі, де ним вказано, що 09.01.2024 року здійснено відчуження спірного гаражу за договором купівлі-продажу та новим власником стала ОСОБА_3 .

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд врахував співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки, арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач вже звертався з тотожною заявою по цій самій справі, на що йому було відмовлено, а відмова суду першої інстанції залишена без змін судом апеляційної інстанції, оскільки відмова полягала в тому, що арешт може бути накладено на майно відповідача, а не особи, яка не є стороною у справі, підлягають відхиленню враховуючи нижченаведене.

До винесення оскаржуваної ухвали, а саме 02.08.2024 року, позивачем подано до суду клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, згідно якого останній просив залучити ОСОБА_3 в якості співвідповідача, ОСОБА_5 та державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикової Т.В. в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Крім того, 02.08.2024 року представник позивача ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову, в якій на підставі ст.ст.43, 49 ЦПК України, просив змінити предмет позову: визнати недійсним договір дарування гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 08.02.2023р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за №144, та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Янковської Оксани Ігорівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 66338624 від 08.02.2023, номер запису про право власності: 49180429; визнати недійсним договір купівлі-продажу гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від 09.01.2024р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений Державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Тетяною Валентинівною, зареєстрованого в реєстрі за №2-27, та скасувати рішення державного реєстратора Державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикової Тетяни Валентинівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 71049902 від 09.01.2024р., номер запису про право власності: 53236614; тягнути пропорційно з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» () понесені витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від14 жовтня 2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_6 про залучення до участі у справі співвідповідачів та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача задоволено.

З аналізу ст.ст.149, 150 ЦПК України вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом позову є визнання недійсними договору дарування та договору купівліпродажу гаража.

Таким чином, в разі відчуження майна відповідачем, позивач не матиме змоги захистити свої права в межах заявлених ним вимог про визнання недійсними договору дарування та договору купівліпродажу гаража, тому вжиті судом заходи забезпечення є співмірними з заявленими позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав достатньо доказів на підтвердження заявлених вимог, колегія суддів не приймає з огляду на те, що на даній стадії апеляційний суд не перевіряє доведеності заявлених позивачем вимог.

Доводи скарги про необґрунтованість та безпідставність поданої заяви спростовуються змістом самої апеляційної скарги, з якої вбачається, що спірний гараж вже двічі був предметом угод щодо його відчуження відповідачами, які оскаржують ся, тому на переконання колегії, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення клопотання про забезпечення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року

Головуючий суддя О.В. Агєєв