КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3776/2024
Справа № 362/3168/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 липня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Лебідь-Гавенко Г.М. в м. Васильків 23 серпня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 32934,46 грн. та судові витрати.

Позов мотивував тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 28 серпня 2020 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів» додаються до позовної заяви.

Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банку про їх затвердження.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією паспорту споживчого кредиту. Також одночасно із свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, номер та строк дії якої зазначено у довідці про отримані кредитні картки. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 26000 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.5 договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Однак у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 14 лютого 2023 року має заборгованість в розмірі 32934,46 грн., з яких 26944,42 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 5990,04 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 0,00 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нарахована комісія.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2023 року позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 26944,42 грн. та судовий збір в розмірі 2684 грн. В решті позову відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками в сумі 5990,04 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що до позову була надана копія заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг і погодився, що ці Умови та Правила разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування.

Посилався на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18, згідно яких закон не вимагає підпису відповідача (позичальника) під Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки такий договір є договором приєднання, і що аналогічні висновки зробив Верховний Суд в постанові від 11 вересня 2019 року по справі № 642/5533/15-ц, від 19 вересня 2019 року в справі № 127/7543/17, від 23 грудня 2019 року в справі № 375/250/18.

Пояснював, що в заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписаних відповідачем, зазначено основні умови кредитування, в тому числі процентна ставка - 42,0 % для карт Універсальна та 40,8 % річних для карт Універсальна Gold, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних. Аналогічні умови кредитування були викладені в підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту, який наявний в матеріалах справи. Відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, в тому числі з процентною ставкою в межах та поза межами пільгового періоду, процентною ставкою, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту тощо. Проценти нараховуються з моменту узгодження сторонами сплати процентної ставки за користування кредитними коштами.

Тобто відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків та прострочених відсотків.

Вказував, що на підставі вказаної заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 26000 грн. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного договору здійснив дії щодо її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, паспортом споживчого кредиту, довідками про видані картки та зміну умов кредитування та випискою по рахункам, яка має статус первинного документа.

Посилався на ч. 2 ст. 642 ЦК України, за змістом якої певні дії особи можуть свідчити про прийняття нею пропозиції укладення договору. Отже, відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору.

Наводив правові висновки Верховного Суду в постанові від 29 липня 2020 року в справі № 753/10779/16-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 153/1334/16, згідно яких під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину, і що факт виконання кредитного договору може свідчити про визнання договірних правовідносин.

Вказував, що з матеріалів справи, в тому числі виписки, вбачається, що відповідач тривалий час користувався кредитними коштами, а також частково погашав заборгованість.

Вважав, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, чим порушив норми матеріального права, а саме ст. 1054, 1048, 526, 527, 530, 610, 617, 599 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Нарахування заборгованості, що здійснювалося банком, цілком відповідає умовам, що викладені в підписаній відповідачем заяві. Таким чином, безпідставним є твердження суду про недоведеність згоди сторін стосовно розміру та порядку сплати процентів.

Звертав увагу, що в матеріалах справи відсутні обґрунтовані заперечення відповідача та відповідні докази проти вимог позивача. Відповідач відзиву не подав, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив. Наводив правові висновки Верховного Суду в постанові від 02 грудня 2020 року в справі № 284/157/20-ц, вказував, що факт наявності заборгованості за відсотками відповідачем не спростований, що відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, Верховного Суду від 22 липня 2020 року в справі № 189/2109/18, від 26 вересня 2018 року в справі № 159/2146/15-ц, в справі № 755/7704/15-ц, наголошував, що якщо суд вважав, що розмір відсоткової ставки є непогодженим, то повинен був встановити дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти у відповідних вимогах.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції задоволено позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 26944,42 грн., виходячи з того, що 28 серпня 2020 року відповідач підписав заяву у АТ КБ «ПриватБанк» про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, при цьому відповідач рішення суду першої інстанції щодо обставин укладення договору не оскаржував.

Оскільки судове рішення оскаржується в апеляційному порядку лише в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, тому переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив із недоведеності обставин, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 28 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписанням цієї заяви приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цього документа, згоден з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав їх примірник (шляхом самостійного роздрукування/в електронній формі шляхом власноручного підписання електронним підписом та направленням повідомлення про одержання). Зобов`язувався виконувати умови договору про надання банківських послуг і, підписавши цю анкету-заяву, підтверджує укладення договору про надання банківських послуг. Зі змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язався ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банку (а. с. 20).

У заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг ОСОБА_1 своїм підписом погодив, що підписанням цієї заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені і цьому договорі, та зобов`язується належним чином їх виконувати.

Також в заяві наведено істотні умови договору «Кредитні картки»: наведено основні умови кредитування для карток «Універсальна» та «Універсальна Gold», які відрізняються між собою в частині розміру кредитного ліміту, процентної ставки, загальних витрат за кредитом, реальної річної процентної ставки, процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (а. с. 21 - 28).

Також банком надано копію паспорту споживчого кредиту, підписаного ОСОБА_1 , в якому міститься інформація щодо семи типів кредитного продукту АТ КБ «ПриватБанк» та зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту (а. с. 29 - 31).

В матеріалах справи також наявний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з чотирма видами кредитних карток (а.с. 32).

На а. с. 35 знаходиться копія паспорту відповідача.

На а. с. 7 - 11 знаходиться розрахунок заборгованості за договором б/н від 28 серпня 2020 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 .

На а. с. 12 - 16 знаходиться виписка по рахунку за договором б/н станом на 17 лютого 2023 року, клієнт ОСОБА_1 , згідно якої 28 серпня 2020 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5000 грн., який в подальшому змінювався, та відображено рух коштів на рахунку.

На а. с. 17 - 18 знаходяться копії довідок без номеру, дати і зазначення особи, яка її склала, про видачу кредитних карток ОСОБА_1 та про зміну умов кредитування.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638, 642 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказував на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що суть договору приєднання, який і було укладено сторонами, полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Однак, такі доводи позивача обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції при розгляді позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт погодження сторонами всіх істотних умов договору.

Доводи апеляційної скарги, що факт використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, є неможливим без наявності кредитної картки, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, яким не встановлювалось, що кредитна картка відповідачу не видавалась взагалі, а натомість встановлено, що ціна договору у вигляді розміру відсотків за користування кредитом є недоведеною позивачем, оскільки належні та допустимі докази видачі ОСОБА_1 конкретного типу банківського продукту з конкретною процентною ставкою за користування кредитом в матеріалах справи відсутні.

Таким доказом не може вважатись довідка про видачу кредитних карток, складена працівниками банку (а. с. 18), оскільки цей доказ виготовлено в односторонньому порядку самим позивачем, та без посилання на документи, на підставі яких було видано таку довідку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що витяги з Тарифів, наявні в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 серпня 2020 року шляхом підписання анкети-заяви.

Відсутність підпису відповідача на витягах з Тарифів фактично надає можливість банку надавати ці документи в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача (в даному випадку Тарифів), не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Крім того, витяг з Тарифів містить відомості щодо чотирьох видів кредитних карток, і з нього не можна дійти висновку, яку саме картку з якими умовами кредитування, а саме розміру відсотків, було видано відповідачу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не може погодитися з посиланням позивача в апеляційній скарзі на нерелевантні до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду в постановах від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18 про те, що жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та Правилами закон не вимагає, та аналогічні висновки Верховного Суду в постановах від 11 вересня 2019 року по справі № 642/5533/15-ц, від 19 вересня 2019 року в справі № 127/7543/17, від 23 грудня 2019 року в справі № 375/250/18.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг та паспорт споживчого кредиту від 28 серпня 2020 року, чим, на думку позивача, підтверджено ознайомлення позичальника з основними умовами кредитування, в тому числі розмір процентної ставки в межах та поза межами пільгового періоду та процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, тощо, оскільки у наданому до позові паспорті споживчого кредиту містяться тарифи щодо семи продуктів - «Універсальна» та «Універсальна Голд», «Platinum», «MC World Black Edition, «Visa Signature», «MC WorldElite», «Visa Infinite», які передбачають різні відсоткові ставки для таких карт та інші умови користування ними, однак позивачем не надано доказів того, яку саме картку отримав відповідач з даного переліку.

Також підписана позивачем анкета-заява не містить умов про те, що паспорт споживчого кредиту є складовою договору банківського обслуговування.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно п. 7 Паспорту споживчого кредиту, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка діяла станом на час підписання ОСОБА_1 паспорту споживчого кредиту) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Виходячи з аналізу наведених вимог закону, підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування щодо різних типів кредитних продуктів, є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача і цей документ не є складовою укладеного договору, і в цьому документі банк на виконання умов Закону України «Про споживче кредитування» ознайомив відповідача, як споживача, з інформацією, необхідною для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, вказавши при цьому, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту.

Доказів, що умови договору про споживчий кредит точно відповідають підписаному відповідачем паспорту споживчого кредиту, позивачем надано не було, а відтак наявний в матеріалах справи паспорт споживчого кредитування не є доказом конкретних умов укладеного між сторонами кредитного договору стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що в паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачем, зазначена процентна ставка 42,0 % річних для карт «Універсальна» та 40,8 % річних для карт «Універсальна Gold», зазначена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, процентна ставка в межах поза межами пільгового періоду, а отже місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту в такому розмірі, умови щодо сплати яких зазначені безпосередньо в підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту, а також відхиляє як посилання позивача на нерелевантні до спірних правовідносин висновки Верховного Суду в постановах від 29 липня 2020 року в справі № 753/10779/16-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 153/1334/16, згідно яких під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину, і що факт виконання кредитного договору може свідчити про визнання договірних правовідносин.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, які в цій частині не спростовані доводами апеляційної скарги, про необґрунтованість вимог щодо стягнення з відповідача відсотків, а отже вимоги банку про стягнення заборгованості в цій частині є безпідставними і задоволені бути не можуть, та відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд, дійшовши висновку про непогодження розміру відсоткової ставки, повинен був встановити дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти у відповідних вимогах, з посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року в справі № 464/379016-ц, Верховного Суду від 22 липня 2020 року в справі № 189/2109/18, від 26 вересня 2018 року в справі № 159/2146/15-ц, в справі № 755/7704/15-ц.

Апеляційний суд звертає увагу, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених ст. 1048 ЦК України, на рівні облікової ставки НБУ позивач не пред`явив, відтак відсутні підстави для їх стягнення і є безпідставним посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції вимог ст. 1048 ЦК України.

Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання відповідачем відзиву на позовну заяву саме по собі не свідчить про визнання ним обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не може погодитися з безпідставними доводами апеляційної скарги, що факт наявності заборгованості за відсотками відповідачем не спростований, що в силу вимог ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, та не оспорив жодної операції, здійсненої по картковому рахунку.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.