справа № 756/1532/24 головуючий у суді І інстанції Диба О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою діяльністю «Пологовий будинок «Лелека» поданою генеральним директором Зукіним Валерієм Дмитрійовичем на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою діяльністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гришин Олександр Миколайович звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою діяльністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів, у якому просив суд:

стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти на загальну суму 108 368,32 грн, в тому числі: суму грошових коштів у розмірі 92 308,00 грн, сплачену в якості авансового платежу за Попереднім договором №323П/12/2021 від 14 грудня 2021 року; суму грошових коштів в розмірі 15 600,00 грн, сплачену згідно додаткової угоди №1 від 04 лютого 2022 року за надання медичних послуг в пологах заздалегідь обраним лікарем акушером-гінекологом; 3% річних від суми заборгованості з 16 грудня 2023 року по 05 лютого 2024 року в розмірі 460,32 грн; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що 14 грудня 2021 року між сторонами укладено Попередній договір №323П/12/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), за умовами якого медичний заклад взяв на себе зобов`язання у термін з 22 по 32 тижні вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в Медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 по 34 тиждень вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Люкс» («Основний договір» або «Договір»), на умовах якого пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта. Авансовий платіж склав 92 308,00 грн., які були сплачені позивачем у повному обсязі та згідно умов попереднього договору зараховувались в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за основним договором.

В подальшому, 04 лютого 2022 року між сторонами укладено договір №104Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів з високою ймовірністю кесаревого розтину (одноплідна вагітність) пакет «Люкс», згідно якого медичний заклад взяв на себе зобов`язання надати кваліфіковану медичну допомогу у веденні пологів пацієнта, а пацієнт зобов`язався прийняти медичну допомогу та забезпечити її оплату у строк та спосіб визначені договором. Вартість послуг за цим договором склала 92 308,00 грн., які були сплачені позивачем у повному обсязі під час укладення Попереднього договору з відповідачем.

Того ж дня між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №104Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, щодо призначення лікаря ОСОБА_3 для індивідуального проведення пологів пацієнта. Вартість послуги становила 15 600,00 грн., які були сплачені позивачем у повному обсязі.

Як зазначає позивач, у зв`язку з військовою агресією відповідач не надав обумовлених укладеними договорами послуг та не повернув отриманих на підставі вказаного договору коштів.

06 грудня 2023 року представник позивача направляв відповідачу претензію про повернення грошових коштів, проте відповіді не отримав, кошти повернуті не були.

18 квітня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому сторона відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, дію якого на даний час продовжено. При цьому листом Торгово-Промислової Палати України від 28 лютого 2022 року агресію російської федерації віднесено до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та підтверджено, що такі обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/ або фізичних осіб по договору. Вказував, що у суму договору входив страховий платіж на суму 1 800,00 грн., який сплачений позивачем страховій компанії, тож залишок невиплачених відповідачем коштів є меншим. Заперечував проти стягнення трьох відсотків річних з посиланням на те, що робота пологового будинку була призупинена вимушено через російську агресію, а будівля пологового будинку зазнала значних пошкоджень через бойові дії.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 106 561,50 грн., що складається з: 90 508,00 грн. - сума грошових коштів сплачених за основним договором №104Р/02/2022 від 04 лютого 2022 року, 15 600,00 грн. - сума грошових коштів сплачених за додатковою угодою №1 від 04 лютого 2022 року, 453,50 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1065,61 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції 09 липня 2024 року генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» - Валерій Зукін засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року в частині стягнення 3% річних та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині та задовольнити клопотання ТОВ «Лелека» від 16 квітня 2024 року і розстрочити виконання рішення суду про стягнення коштів у розмірі 106 108,00 грн на 12 місяців із сплатою щомісячних платежів у розмірі 8 842,33 грн.

Апелянт вважає, що стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Будівля пологового будинку зазнала значних пошкоджень через бойові дії, робота була призупинена, і введення військового стану, що офіційно визнається форс-мажорною обставиною. Отже, положення ст. 617 ЦК України звільняють товариство від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою діяльністю «Пологовий будинок «Лелека» поданою генеральним директором Зукіним Валерієм Дмитрійовичем на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою діяльністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

16 вересня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гришин Олександр Миколайович подав відзив, у якому заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Зауважив, що станом на грудень 2023 року відповідач відновив свою роботу, однак письмову вимогу позивачки про повернення сплаченої суми вартості Договору не виконав.

Щодо вимог апелянта про розстрочення судового рішення зазначив наступне. Стаття 435 ЦПК України передбачає, що саме після ухвалення судового рішення може бути заявлено про відстрочення чи розстрочення його виконання. Така заява подається до суду, який розглядає справу. Крім того, відповідачем не наведено відповідних виняткових обставин, які б на даний час ускладнювали виконання судового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції шляхом доставлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів сторін, заяв та клопотань не надходило, однак ї неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 грудня 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» укладено Попередній договір №323П/12/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Люкс», за умовами якого медичний заклад взяв на себе зобов`язання у термін з 22 по 32 тижні вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в Медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 по 34 тиждень вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Люкс» («Основний договір» або «Договір»), на умовах якого пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта.

Згідно з п.п. 1.4,1.6 договору при підписанні даного попереднього договору пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 92 308 грн., що відповідає ціні/вартості послуг медичного закладу за основним договором (договором про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Люкс»). Грошові кошти, сплачені пацієнтом у якості авансового платежу за даним попереднім договором, зараховуються в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за основним договором.

Відповідно до п. 1.8 договору передбачено, що у разі відмови пацієнта або медичного закладу від укладання основного договору, у термін, передбачений п.1.1 цього попереднього договору, зобов`язання за цим попереднім договором припиняються, при цьому грошові кошти сплачені в якості авансового платежу за даним попереднім договором підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові, протягом 5 робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта. При цьому повернення суми авансового платежу здійснюється медичним закладом у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок пацієнта та/або в інший не заборонений чинним законодавством України спосіб, виключно на його письмову вимогу та за відрахування вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги (медичних послуг).

Згідно п.1.10 договору діями пацієнта спрямованими на укладання основного договору є сукупність його дій, що складається зі сплати авансового платежу, безпосередньої явки пацієнта до медичного закладу, з паспортом або іншими документом, що посвідчує його особу, медичною документацією, обмінною картою тощо, проходження процедури верифікації та підписання основного договору, в робочий час згідно розпорядку медичного закладу.

Пунктом 1.13 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань за попереднім договором.

Згідно з рахунком-фактурою №68843 від 14 грудня 2021 року сума для оплати послуги «Родопоміч через природні родові шляхи при одноплодовій вагітності, палата «Люкс» (2) (Програма 1)» складає 41 004 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ, послуги «Родопоміч через природні родові шляхи при одноплодовій вагітності, палата «Люкс» (1) (Програма 1)» складає 41 004 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ, послуги «Родопоміч через природні родові шляхи при одноплодовій вагітності, палата «Люкс» (Програма 1)» складає 8 500 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ, сума страхового платежу «Безпечні пологи розширена» програма 1 складає 1 800 грн. 00 коп., всього 92 308 грн.

Позивач сплатила згідно рахунку-фактури №68843 від 14 грудня 2021 року загальну суму 92 308 грн., що підтверджується квитанцією від 16 грудня 2021 року.

04 лютого 2022 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» (медичний заклад) та ОСОБА_2 (пацієнт) укладено договір №104Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс», за умовами якого медичний заклад зобов`язався протягом строку дії договору та на його умовах надати пацієнту якісну та кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів пацієнта згідно діючих нормативних документів та стандартів у галузі охорони здоров`я, а пацієнт зобов`язався прийняти медичну допомогу та забезпечити її оплату у строк та спосіб, визначені договором.

Згідно з п.п.8.1, 8.4 договору вартість послуг, наданих за цим договором становить 92308,00 грн., в тому числі 83 808 без ПДВ та 8 500 грн. з ПДВ, де ПДВ становить 1416,67 грн., та сплачується пацієнтом одноразово у формі 100% передоплати у день підписання даного договору, які відповідно до п.п. 1.4, 1.6 Попереднього договору були зараховані з оплати вартості Попереднього договору.

Відповідно до п.3.1 договору медичний заклад зобов`язаний надати якісну і кваліфіковану медичну допомогу.

Згідно п.3.3 договору пацієнт зобов`язаний оплатити вартість наданої медичної допомоги, що надається відповідно до умов цього договору самостійно або забезпечити оплату медичної допомоги платником у разі якщо умовами договору платником визначено іншу особу.

Пунктом 8.8 договору закріплено, що факт надання медичним закладом (медичної допомоги/медичних послуг) та факт отримання їх пацієнтом підтверджується відповідною медичною документацією та оформлюється актом приймання-передачі медичних послуг.

Пунктами 9.1, 9.3, 9.4 договору передбачена відповідальність згідно чинного законодавства та умов цього договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором. Сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання цього договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема, війну та воєнні дії.

Відповідно до п. 9.5 договору сторона яка не може виконувати свої договірні відносини внаслідок обставин, зазначених у п. 9.4 договору повинна проінформувати про це іншу сторону, а також належним чином цей факт підтвердити.

Пунктом 11.2 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами із врахуванням вимог п.8.4 договору та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Дія договору може бути достроково припинена, зокрема, з ініціативи пацієнта, за умови письмового повідомлення медичного закладу шляхом написання заяви на ім`я головного лікаря медичного закладу із зазначенням причин розірвання договору. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання відповідного повідомлення пацієнта. В такому випадку пацієнту на його вимогу повертається сплачена за договором сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичної допомоги пацієнту (п. 10.1 Договору).

Також 04 лютого 2022 року між позивачем та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі агента ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» укладено договір добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби №7619/999/318/210003664, відповідно до умов якого позивач застрахував свої майнові інтереси, пов`язані із життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи, на умовах програми 1 «укладання договору на пологи з 22 тижня вагітності, вагітність одноплідна (не екстракорпоральне запліднення)», на випадок настання страхових випадків, передбачених договором, сума страхового платежу - 1 800,00 грн.; вигодонабувачем визначено позивача; строк дії договору - до 04 лютого 2023 року.

Судом також встановлено, що 04 лютого 2022 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» (медичний заклад) та ОСОБА_2 (пацієнт) укладено додаткову угоду №1 до договору про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, за умовами якої за бажанням пацієнта медичний заклад призначає лікаря ОСОБА_3 для індивідуального проведення її пологів.

Згідно п.2 угоди послуга сплачується пацієнтом додатково в сумі 15 600,00 грн. одноразово у формі 100% передоплати у день підписання даної додаткової угоди.

Пунктом 6 угоди визначено, що вона набирає чинності з моменту її підписання сторонами та діє до закінчення строку дії договору.

Згідно рахунку-фактури №71243 від 04 лютого 2022 року сума для сплати за надання медичних послуг в пологах заздалегідь обраним провідним лікарем акушером-гінекологом складає 15 600 грн., про сплату якої позивачем того ж дня міститься відповідна відмітка на вказаному рахунку-фактурі.

У листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року за №2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Як встановлено зі свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с.35), ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила дитину у м. Львів.

06 грудня 2023 року представник позивача звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, проте відповідач коштів позивачу не повернув.

Задовольняючи позовні вимоги в оскаржуваній частині суд першої інстанції врахував неповернення відповідачем позивачу грошових коштів в період з 16 грудня 2023 року по дату звернення до суду з позовом - 05 лютого 2024 року, у зв`язку з чим вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми боргу у сумі 453,50 грн. Відхиляючи доводи ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», суд зауважив, що обставини непереборної сили, в розумінні ст. 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

На думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні рішення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Стаття 625 ЦК України на яку посилається позивачка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апелянт як на обставину, яка звільняє його від відповідальності за невиконання зобов`язань перед позивачем послався на лист ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 яким засвідчено, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені статтею 617 ЦК України. Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Частиною першою статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

У постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22 зазначено, що лист ТПП від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

У постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Отже, лист ТПП від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2023 року у справі №910/7679/22.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів існування форс-мажорних обставин, які б звільняли його від відповідальності за невиконання зобов`язань та вплинули на неможливість виконання обов`язку з повернення коштів з 2022 року. Також апеляційна скарга не містить підтверджень, що пошкодження пологового будинку через бойові дії вплинуло на можливість здійснення господарської діяльності ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та визнано форс-мажорною обставиною у правовідносинах з ОСОБА_2 .

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України, а тому суд правомірно стягнув з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 453,50 грн.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду, а зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумаченню норм права на розсуд апелянта.

Щодо вимог апелянта про розстрочення виконання рішення суду про стягнення коштів у розмірі 106 108,00 грн на 12 місяців із сплатою щомісячних платежів у розмірі 8 842,33 грн, апеляційний суд зауважує наступне.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), регулюються розділом VI ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до статті 24 ЦПК України апеляційні суди переглядають в апеляційному порядку судові рішення місцевих судів, які знаходяться у межах відповідного апеляційного округу (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду).

Отже, апеляційний суд не наділений повноваженнями вирішувати питання про розстрочення виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року про стягнення коштів у розмірі 106 108,00 грн, оскільки не є судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

При цьому, відповідач не позбавлений права звернутися з відповідним клопотанням/заявою до суду першої інстанції після набрання ним законної сили.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року №63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 375, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою діяльністю «Пологовий будинок «Лелека», подану генеральним директором Зукіним Валерієм Дмитрійовичем - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова