Провадження №2/523/154/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі головуючої судді: Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 24 в місті Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 522/21150/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Акварелі на Слобідській» про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Акварелі на Слобідській» про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 22.10.2015 року між ОСОБА_1 було укладено шлюб, який рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2022 року за результатами розгляду справи № 522/11149/22 було розірвано. Від даного шлюбу народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно:

?Автомобіль марки «Renault Master», 2003 року випуску, право власності на який зареєстровано за відповідачем;

?Майнові права на житлове приміщення № НОМЕР_1 , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в об`єкті будівництва, загальною площею 54,67 кв.м.

Так, 06.04.2021 року відповідачем ОСОБА_4 був укладений Договір № БВ43640:ФК№АКБ-СБ/ОД/СБ56/с-3/кв3 купівлі продажу цінних паперів або інших фінансових інструментів із ТОВ «Компанія з управління активами «Актив». За вказаним договором, відповідач після сплати грошових коштів згідно графіку платежів, отримує майнові права на квартиру АДРЕСА_2 . На виконання умов вказаного договору, ОСОБА_2 було сплачено зі спільних коштів подружжя загалом 1072241,55 грн., що у еквіваленті складає 38377,55 дол. США.

Оскільки вказані вище майнові права є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вони підлягають поділу відповідно до закону.

Також, позивачка вказує на те, що відповідач без її згоди одноособово розпрядився належним подружжю автомобілем марки «Renault Master», 2003 року випуску, здійснивши відчуження даного автомобіля шляхом переоформлення на сторонню особу. Однак, кошти від продажу спільного автомобіля ОСОБА_1 не отримувала, у зв`язку з чим вважає, що має законне право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля. Приблизна ринкова вартість автомобіля складає 3000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 110000,00 грн., а тому позивачка вважає, що компенсація, яка повинна бути стягнута на її користь складає 55000,00 грн.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким:

?Визнати спільним майном подружжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнова права на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 54,67 кв.м.;

?Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя по 1/2 частці майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 54,67 кв.м.;

?Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «Renault Master», 2003 року випуску;

?стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «Renault Master», 2003 року випуску, у розмірі 55000,00 грн.

Суд констатує, що представником відповідача ОСОБА_5 було подано до суду відзиву на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. Так, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, представник відповідача вказує на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. При цьому, судом було встановлено, що у свій час слідувало з позову про розірвання шлюбу ОСОБА_1 , у сторін спільне життя не склалося, вони не підтримують подружні відносини, спільного господарства не ведуть. Згідно з відомостей автоматизованої системи суду, дата та час початку авторозподілу вказаної справи: 26.08.2022. Відтак встановленим фактом припинення ведення спільного господарства та фактичним припиненням шлюбних відносин слід вважати 26.08.2022 року. Згідно з Договором № БВ43640;, форвардним контрактом № АКВ-СБ/ОД/СБ56/с-3/кв3 від 06.04.2021 року купівлі продажу цінних паперів або інших фінансових інструментів від 06.04.2021 року визначено порядок розрахунків. Згідно з додатком № 1 до Договору, визначено графік платежів, який розділено на 11 внесків, при чому сплата 9, 10, 11 внеску підпадає на період, коли шлюб було розірвано. Фактично позивачка відмовилася від правовідносин за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, у той час як відповідач виконував їх у повному обсязі. Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що відповідач розпорядився належним на праві спільної сумісної власності подружжя автомобілем марки «Renault Master», 2003 року випуску не відповідає дійсності. Так, відповідно до Договору комісії № 7466/22/1/034712 від 04.01.2022 року, укладеного між ТОВ «Ф.А.Р.Т.» та ОСОБА_2 , акту від 04.01.2022 року, Договору купівлі продажу транспортного засобу № 7466/22/1/034712 від 05.01.2022 року, відповідач отримав винагороду у розмірі 57000,00 грн. Відтак, розпорядження спірним майном відбувалося під час перебування у шлюбі подружжя та в інтересах сім`ї, а твердження позивача стосовно нього є голослівними та такими, що не підтверджені жодними доказами.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження від 01.12.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились. Однак, представник позивача надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися. Однак, представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд даної справи за відсутність сторони відповідача.

Суд зазначає, що в ході розгляду даної справи, представником відповідача ОСОБА_5 було подано додаткові письмові пояснення, в яких вказує на те, що згідно з Договором № БВ43640;, форвардним контрактом № АКВ-СБ/ОД/СБ56/с-3/кв3 від 06.04.2021 року купівлі продажу цінних паперів або інших фінансових інструментів від 06.04.2021 року визначено порядок розрахунків. Оплата за даним договором здійснювалася здебільшого відповідачем за квитанціями: № 85Т0037FE від 06.01.2021 року сплачено 536121,50 грн.; № 698T0004EAQ від 19.07.2021 року сплачено 129541,00 грн.; № 698T003SCW від 04.01.2022 року сплачено 61860,00 грн. Також частина коштів, визначена графіком платежів за договором була внесена батьком відповідача ОСОБА_7 за власні заощадження наступними квитанціями: № 698T004ES4 від 15.07.2022 року у розмірі 129600,00 грн.; № 85T00459N від 26.07.2022 року у розмірі 140000,00 грн.; № 698T004EA0 від 19.07.2022 року у розмірі 129541,00 грн. Позивачкою в свою чергу сплачено відповідно до № 698T0003DLQ від 30.06.2021 року у розмірі 63000,00 грн.; № 698T0003J51 від 30.09.2021 року у розмірі 16495,50 грн.; № 698T003J52 від 30.09.021 року у розмірі 44227,50 грн. Таким чином, сума, яка була сплачена позивачкою є значно меншою у порівнянні із сумою, яку було сплачено відповідачем та його батьком, що свідчить про те, що з вересня 2021 року позивачка ОСОБА_1 відмовилася від виконання зобов`язань, що виникли в інтересах сім`ї.

У зв`язку з вищевикладеним, представник відповідача у письмових поясненнях просить суд врахувати розмір особистого внеску відповідача за зобов`язання після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 , а також значну кількість сплачених коштів за цю квартиру батьком відповідача та збільшити частку ОСОБА_2 при поділі майновий прав на нерухоме майно.

Представник третьої особи ТОВ «Акварелі на Слобідській» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

По справі встановлено, що 22.10.2015 року між ОСОБА_1 було укладено шлюб, який рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2022 року за результатами розгляду справи № 522/11149/22 було розірвано. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаного рішення суду.

06.04.2021 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Актив», що діє через ТОВ «Торгівець цінними паперами «Перша глобальна ініціатива» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений Договір № БВ43640; ФК №АКБ-СБ/ОД/СБ56/с-3/кв3 купівлі продажу цінних паперів або інших фінансових інструментів, відповідно до умов якого, відповідач після сплати грошових коштів згідно графіку платежів, отримує майнові права на квартиру АДРЕСА_2 . Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією Договору № БВ43640; ФК №АКБ-СБ/ОД/СБ56/с-3/кв3 купівлі продажу цінних паперів або інших фінансових інструментів від 06.04.2021 року.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання вказаного договору ОСОБА_2 здійснювалася оплата за квитанціями: № 85Т0037FE від 06.01.2021 року сплачено 536121,50 грн.; № 698T0004EAQ від 19.07.2021 року сплачено 129541,00 грн.; № 698T003SCW від 04.01.2022 року сплачено 61860,00 грн.; № 698T004EA0 від 19.07.2022 року у розмірі 129541,00 грн.

Також частина коштів, визначена графіком платежів за договором була внесена батьком відповідача ОСОБА_7 від імені відповідача ОСОБА_8 наступними квитанціями: № 698T004ES4 від 15.07.2022 року у розмірі 129600,00 грн.; № 85T00459N від 26.07.2022 року у розмірі 140000,00 грн.

Суд констатує, що в супереч твердження представника відповідача, що вказані кошти були особистими коштами батька відповідача, матеріали не містять жодного належного доказу вказаної обставини.

Окрім того, згідно вказаних квитанцій, батьком позивача ОСОБА_7 здійснювалася оплата саме від імені відповідача ОСОБА_2

Позивачкою в свою чергу сплачено відповідно до № 698T0003DLQ від 30.06.2021 року у розмірі 63000,00 грн.; № 698T0003J51 від 30.09.2021 року у розмірі 16495,50 грн.; № 698T003J52 від 30.09.021 року у розмірі 44227,50 грн.

Також суд зазначає, сторонами по справі здійснювалася оплата на виконання Договору № БВ43640; ФК №АКБ-СБ/ОД/СБ56/с-3/кв3 купівлі продажу цінних паперів або інших фінансових інструментів від 06.04.2021 року у період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

Жодного доказу того, що вказана оплата здійснювалася за особисті кошти кожного із подружжя, матеріали справи не містять.

Окрім того, 07.11.2018 року за час перебування у шлюбі, відповідачем було придбано автомобіль марки «Renault Master», 2003 року випуску, право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Вказана обставина визнавалася стороною позивача та відповідача.

Таким чином суд зазначає, що за період перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно, а саме:

?Автомобіль марки «Renault Master», 2003 року випуску, право власності на який зареєстровано за відповідачем;

?Майнові права на житлове приміщення № НОМЕР_1 , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в об`єкті будівництва, загальною площею 54,67 кв.м.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Глави 8 Сімейного кодексу України.

Згідно приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначені положення також резюмуються ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина 1 статті 190 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без знецінення та зміни їх призначення (частина 1 статті 181 ЦК України).

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами, встановленими статтями 331, 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Відтак за змістом вищевказаних положень цивільного законодавства об`єкт цивільних прав набуває статусу нерухомого майна при існуванні таких обставин: завершення будівництва; прийняття об`єкта нерухомого майна до експлуатації; здійснення державної реєстрації права власності на нього у встановленому законодавством порядку.

Водночас стаття 177 ЦК України відносить до об`єктів цивільних прав майнові права, під якими розуміються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

У разі інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, що здійснюється, зокрема, через фонди фінансування будівництва, майнове право на об`єкт інвестування можна визначити як «право очікування», що наділяє власника цього права певними, але не всіма правами власника майна, та засвідчує його правомочність отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що набуті в період шлюбу майнові права на житлове приміщення № НОМЕР_1 , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в об`єкті будівництва, загальною площею 54,67 кв.м., підлягають поділу між подружжям як їх спільне сумісне майно.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Як встановлено судом, домовленості між сторонами щодо збільшення або зменшення часток майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя не було, договір про поділ спільного майна між ними не укладався.

Таким чином, придбавши під час перебування в шлюбі майнові права на житлове приміщення № НОМЕР_1 , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в об`єкті будівництва, загальною площею 54,67 кв.м, сторони набули право спільної сумісної власності на дане майно, відповідно до зазначених положень, а право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується.

При вирішенні даного спору, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що чинним законодавством встановлена презумпція рівності часток подружжя, підстави для відступу від якої в рамках даної справи відсутні.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Також по справі встановлено, що 04.01.2022 року між відповідачем ОСОБА_2 та ТОВ «Ф.А.Р.Т.» було укладено Договір комісії № 7466/22/1/034712 щодо вчинення дії з продажу автомобіля марки «Renault Master», 2003 року випуску, за ціною 57000,00 грн.

На виконання вказаного Договору комісії, 05.01.2022 року ТОВ «Ф.А.Р.Т.» відчужило автомобіль марки «Renault Master», 2003 року випуску, гр. ОСОБА_9 .

Згідно п. 3 Договору купівлі продажу вказаний автомобіль було відчуження за грошові кошти у розмірі 57000,00 грн.

Даний факт підтверджується наявними у матеріалах справи копіями вказаних договорів.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивачка вказувала на те, що спільний автомобіль було відчуження відповідачем ОСОБА_2 без їх відома та згоди.

В той же час представник відповідача ОСОБА_5 у відзиві на позовну заяву вказував на те, що розпорядження спірним майном відбувалося під час перебування у шлюбі подружжя та в інтересах сім`ї, а твердження позивача стосовно нього є голослівними та такими, що не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З аналізу змісту наведеної норми можна дійти висновку, що при укладенні одним із подружжя договору відчуження об`єкту спільного майна, який виходить за межі дрібного побутового правочину, зокрема, як у даному випадку - відчуження спільного автомобіля, має бути письмова згода другого з подружжя посвідчена нотаріально.

Даної правової позиції притримується також Верховний суд у постанові №128/1761/15 від 15.11.2018 року.

Оцінюючи надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд вважає, що відповідач не довів, що відчуження спільного автомобіля було здійснено за згодою позивача.

У даному випадку належними та допустимими доказами підтвердження зазначених відповідачем обставин повинні бути письмові докази - надання позивачем згоди на відчуження автомобіля, які матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що стороною відповідача до суду не було надано жодного доказу щодо підтвердження факту згоди позивачки на відчуження спірного автомобіля та витрачення коштів з продажу автомобіля на потреби сім`ї, а тому суд критично відноситься до твердження сторони відповідача про обізнаність позивачки ОСОБА_1 про факт відчуження спірного автомобіля та її згоду на вчинення таких дій відповідачем.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно приписів ч.ч. 1 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Обґрунтовуючи вимоги даного позову, позивачка вказувала на те, що ринкова вартість автомобіля складає 3000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 110000,00 грн., а тому позивачка вважає, що компенсація, яка повинна бути стягнута на її користь складає 55000,00 грн.

В той же час, згідно п. 3 Договору купівлі продажу транспортного засобу № 7466/22/1/034712 від 05.01.2022 року спірний автомобіль було відчуження за грошові кошти у розмірі 57000,00 грн.

Суд погоджується із ціною автомобіля, зазначеною у Договорі купівлі продажу, оскільки стороною позивача в підтвердження ринкової вартості автомобіля на стан розгляду справи у розмірі 110000,00 грн., не було надано суду належного доказу в підтвердження дійсної (ринкової) вартості або ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, а суд позбавлений можливості самостійно визначити таку вартість.

Оскільки, в ході розгляду справи не встановлено наявності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, а тому виходячи з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, суд приходить до висновку, що позивач має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Таким чином, враховуючи, що спірні майнові права на житлове приміщення та транспортний засіб сторонами придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі та автомобіль на момент його відчуження належав до спільного майна подружжя, а відповідач здійснив його продаж без отримання згоди позивача, доказів того, що отримані кошти від продажу автомобіля були використані саме в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про здійснення поділу майна подружжя шляхом визнання за кожним права власності по 1/2 частці майнових прав на житлове приміщення АДРЕСА_2 , а також стягнення з відповідача ОСОБА_10 на користь позивача ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 28500,00 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для часткового задоволення позовних вимог та захисту порушеного права позивача в судовому порядку.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 65, 70, 71 СК України, ст.ст. ст.ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 258 259, 264, 265, 278, 279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Акварелі на Слобідській» про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації задовольнити частково.

Визнати майнові права на житлове приміщення АДРЕСА_2 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме майнових прав на житлове приміщення № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,67 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку майнових прав на житлове приміщення № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку майнових прав на житлове приміщення АДРЕСА_2 .

Визнати автомобіль марки «Renault Master», 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 28500 /двадцять вісім тисяч п`ятсот/ грн. 00 коп. в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «Renault Master», 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 8058 вісім тисяч п`ятдесят вісім/ грн. 20 коп.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканка: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканець: АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У зв`язку із перебуванням головуючої судді у відрядженні, пов`язаного з навчанням, повний текст рішення суду складено 25 листопада 2024 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер