Справа № 442/3721/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/2338/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2024 року в складі судду Павлів З.С. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

У травні 2024 року позивач ТОВ «Коллект центр» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Вимоги обґрунтовано тим, що 24.01.2020 між ТОВ «Інфінанс» та позичальником, яким є ОСОБА_2 , укладено Договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, згідно Заявки анкети на пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики № від 25.02.2020, що акцептована відповідачкою 25.02.2020 шляхом підписання електронним підписом.

Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, відкрито кредитну лінію з максимальним розміром 20000 грн.

Підписанням Договору позики, відповідачка підтвердила, що вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 14-07/22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за вищевказаним Договором позики, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за вищевказаним Договором позики, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 .

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідачки.

Відповідачка взятих на себе зобов`язань за цим кредитним договором не виконала, станом на 08.04.2024 має перед позивачем прострочену заборгованість на загальну суму 174532,50 грн., з яких: 9000 грн. заборгованості за кредитом, 165532,50 грн. заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованості у розмірі 108627 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 9000 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінтраст» 99627 грн.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» 108627 гривень заборгованість за Договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 24.01.2020.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» 4000 гривень витрат на правову допомогу та 3028 гривень сплаченого судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення оскаржила відповідачка ОСОБА_2 , вважає незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем не доведено право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за Договором позики № до ОСОБА_2 , оскільки позивач не долучив докази, які б підтверджували сплату ціни договору чи частини ціни договору кредитору ТОВ «Вердикт Капітал». Відтак, немає підстав вважати, що ТОВ «Коллект Центр» виконав умови Договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023, здійснивши оплату по договору, у результаті чого неможливо встановити, чи дійсно, станом на дату звернення позивача до суду, ТОВ «Коллект Центр» має право грошової вимоги за Договором позики № до ОСОБА_2 .

Додає, що доказування наявності права грошової вимоги за Договором позики № є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами виконання умов Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, за яким він, як Новий кредитор, мав набути право такої грошової вимоги до ОСОБА_2 .

Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 108 627 грн, з яких 9000 грн. заборгованість за кредитом та 99 627 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Інфінанс», то звертає увагу на те, що позивачем не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками. Вважає, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не грунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачки.

Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи бухгалтерської документації, оформлені згідно нормами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Також відповідачка вважає, що розрахунок заборгованості не може бути прийнятим за основу рішення, оскільки з нього не можливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду.

Окрім того, вважає, що умови Договору № від 24.01.2020 є несправедливими, недобросовісними та такими, що порушують законодавство про захист прав споживачів. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача.

Згідно із п. 1.10.2 Договору № від 24.01.2020 максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75%. До того ж у п. 1.10.1 зазначено, що максимальна вартість кредиту за діючим лімітом у грошовому вираженні становить 735 грн.

Зауважує, що позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідачка не могла оцінити належно. У результаті чого кредитором нараховано 99 627 грн. заборгованості за відсотками, що в 11 разів перевищує тіло кредиту.

Звертає увагу суду також на те, що нарахування відсотків проводилось поза межами строку кредитування, встановленого у Договорі.

Відповідно до п.1.6 Договору №, максимальний строк користування кредитом становить 30 календарних днів.

Відповідно до Акцепту оферти від 25.02.2020 на отримання 4 траншу згідно Заяви-Анкети № від 25.02.2020 в рамках Договору № від 24.01.2020: розмір кредиту 9000 грн; строк кредитування 30 днів; відсоткова ставка 1,75% на день; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні 4725 грн.

За таких умов, ввжає, що проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти у користування.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у позові ТОВ «Коллект Центр» да ОСОБА_2 відмовити повністю.

В судовому засіданні представника позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечила, в обґрунтування надала пояснення, аналогічні доводам скарги.

Відповідачка ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не прибули, не повідомила суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду питання по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, проводити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, а саме, що ТОВ «Інфінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за Договором позики, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору кредиту, а відповідачка отримала кредитні кошти і у неї виникли зобов`язання повернути їх у розмірі та у строки, зазначені у кредитному договорі, проте такі зобов`язання не були виконані, внаслідок чого у ОСОБА_2 станом на 10.01.2023 виникла заборгованість в розмірі: 174532,50 грн., з яких: 9000 гривень заборгованості по основній сумі кредиту, 79695 грн. - заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 85837,50 грн. - нараховані відсотки згідно кредитного договору.

Відповідачкою не надано суду доказів на спростування відсутності заборгованості у зазначеному розмірі чи неправомірності Договору позики, або Договору про відступлення права вимоги.

Виходячи з принципу диспозитивності, суд вирішив про стягнення заборгованості в межах заявлених вимог, а саме 108627 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 9000 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінтраст» - 99627 грн.

Перевіряючи законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів виходить з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та ОСОБА_2 укладено Договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту, згідно Заявки - анкети на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики № від 25.02.2020, що акцептована відповідачкою 25 лютого 2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідачки, вчиненим одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до п.1.1 вказаного вище договору Товариство надає Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього Договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM» (надалі - Правила), які є невід?ємною частиною Договору, а Позичальник зобов?язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим Договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами.

У п.1.2 Договору визначено, що Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору, з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту (траншу) за Договором і сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом (траншем).

У п.1.5. Договору визначено, що загальний (максимальний) розмір кредитної лінії 20000 грн.

Згідно із п.1.6 вищевказаного договору в рамках дії даного договору сторони погодили наступні загальні умови, а саме: до умов даного договору застосовуються фіксована процентна ставка. Порядок обчислення процентної ставки встановлюється цим пунктом договору та Правилами. Розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) та річна відсоткова ставка визначаються Сторонами у Додатку N?1 та Додатку N?2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку N?3 та Додатку N?4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховується за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які Позичальник зобов?язаний повернути Товариству в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування.

Відповідно до п.1.7 Договору протягом 36 календарних місяців з дня укладення Договору позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах Договору та Правил.

Як вбачається з умов договору (п.1.10.2, 1.14) максимальна річна відсоткова ставка за кредитом становить 638,75 %.

У п.п.5.1-5.4 визначено, що у випадку порушення зобов?язання, що виникає з цього Договору винна Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором, Правилами та чинним законодавством України. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. У разі прострочення Позичальником строків сплати поточного кредиту та відсотків за користування кредитом частково/або у повному обсязі Позичальник самостійно нараховує та сплачує Товариству, на його вимогу, пеню в розмірі 1,75 % від несвоєчасно сплаченої суми (кредиту та відсотків) за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється із врахуванням п. 5 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Отримання (Вимагання) Товариством від Позичальника платежів в рахунок оплати пені (неустойки) за прострочення Позичальником строків сплати поточного кредиту та відсотків за користування кредитом є правом Товариства, а не його обов?язком.

На підтвердження укладення договору в електронному виді суду надано довідку про ідентифікацію, якою підтверджується, що клієнт ОСОБА_2 , з якою укладено договір № від 24.01.2020, ідентифікований ТОВ «Інфінанс». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): 3І5g5u, час відправки ідентифікатора: 25.02.2020; № транзакції 49557574.

Підписанням Договору позики відповідачка підтвердила, що вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

14 липня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором № від 24 січня 2020 року.

Згідно із п.2.2. вказаного вище Договору факторингу відповідно до умов цього Договору Фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від Боржників, а Клієнт не відповідає перед Фактором, якщо одержані Фактором суми є меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнтові.

Відповідно до п.п.2.3.-2.4 даного Договору факторингу за цим Договором Клієнт відступає Факторові право грошової вимоги до Боржників виключно в частині тих сум Заборгованості, що визначені в Реєстрах Боржників. За цим Договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових зобов?язаль за договорами про надання фінансових послуг, Право Вимоги за якими передається.

Згідно із Додатком №3 Реєстру боржників до договору факторингу №14-07/21 та витягу з Додатку №3, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» прийняло право вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № від 24.01.2020 у сумі 88695,00 грн.

В свою чергу, відповідно до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023, укладеного 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступив шляхом продажу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

У п.2.1. зазначеного Договору про відступлення права вимоги визначено, що за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов?язки Боржників або які зобов?язані виконати обов?язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором.

Згідно п.5.2 зазначеного Договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді.

Згідно із актом прийому-передачі Реєстру боржників, а також згідно Додатку №3 Реєстру боржників до договору факторингу №10-01/2023 та витягу з Додатку №3, вбачається, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняло право вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № від 24 січня 2020 року.

Відповідно до вимог позовної заяви, відповідачка не сплачувала своєчасно грошові кошти для погашення позики за договором № від 24 січня 2020 року, тобто порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 10.01.2023 становить 174532,50 грн., з яких: 9000 гривень заборгованості по основній сумі кредиту, 79695 грн. заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 85837,50 грн.- нараховані відсотки згідно кредитного договору.

Однак, позивач просить суд стягнути меншу суму у розмірі 108 627,00 грн., яка складається з: 9000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 99 627,00 грн. - заборгованість за відсотками.

Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором позики, укладеним в електронній формі.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ІНФІНАНС» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

Відповідачка не заперечує того факту, що провела дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ «Інфінанс») перераховано грошові кошти в сумі 9000 грн.

В свою чергу, згідно із вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі №910/19199/21 ).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що згідно із нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі №761/33403/17 від 22 квітня 2021 року.

У розрізі викладеного, ураховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Колегія суддів встановила, що відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за договором № від 24.01.2020 не суперечить статті 514 ЦК України, а тому суд першої інстанції правомірно вважав права позивача в цій частині порушеними та наявними підстави для стягнення з відповідача на його користь заборгованості.

Аргументи апелянта про те, що позивачем не доведено право звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за Договором позики № до ОСОБА_2 , оскільки позивач не долучив докази, які б підтверджували сплату ціни договору чи частини ціни договору кредитору ТОВ «Вердикт Капітал», колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються вищенаведеним.

Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів наявність у відповідача ОСОБА_2 кредитної заборгованості за договором від № від 24.01.2020 у вигляді тіла кретиту та відсотків за його користування, право вимоги на які згідно договору факторингу від 14.07.2021 року та договору відступлення від 10.01.2023 року перейшло до позивача ТОВ «Коллект Центр».

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «Коллект Центр» просив стягнути заборгованість у розмірі 108 627,00 грн., яка складається з: 9000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 99 627,00 грн. - заборгованість за відсотками.

Разом з тим, відповідно до п.2.3. договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_2 виключно в частині сум заборгованості, що визначені в реєстрі боржників, а саме у загальному розмірі 88 695, 00 грн., з яких 9000 грн. заборгованість за тілом кредиту та 79 695, 00 грн. заборгованість за процентами (а.с.21 зворот, 22).

І саме ця заборгованість 88695,00 грн., яка зазначена у реєстрі боржників станом на момент відступлення первісним кредитором права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал», правонаступником якого є ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», за кредитним договором № від 24.01.2020, з урахуванням умов п.2.3. договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 підлягає стягненню на користь нового кредитора - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилково висновку про стягнення заявленої у позові до стягнення суми.

Водночас не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на те, що позивачем до справи не долучено первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували факт заборгованості. При цьому суд апеляційної інстанції враховує те, що такі докази (бухгалтерські документи) позивачем надані і відповідачем не спростовані.

Твердження апелянта про те, що відсотки нараховані поза межами строку кредитування, а тому стягненню не підлягають, адже за умовами кредитного договору кредитор ТОВ "Інфінанс" зобов`язався видати відповідачу кредит строком на 30 календарних дні, є хибними, оскільки за умовами кредитного договору строк дії договору 36 календарних місяців (п.1.2.); процентна ставка 1,75% на 30 днів (п.1.6.); протягом 36 календарних місяців з дня укладення договору позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту (п.1.7.); договір продовжується на 36 календарних місяців, якщо до його закінчення жодна із сторін письмово не повідомила про його закінчення (п.1.9.); за продовження/ зміну строку дії користування поточним кредитом (траншем), Позичальником сплачуються нараховані відсотки (у разі наявності, штрафні санкції) за Основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту (п.1.11).

Аналіз зазначених положень Договору, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_2 дає підстави стверджувати, що у договорі розрізняється строк користування кредитом (траншем), який становить 30 днів та строк дії Договору - 36 міс (3 роки), а тому кредитодацець мав право стягувати з позичальника відсотки за кожен день користування кредитом у розмірі 1,75% в межах дії договору.

Таким чином, доводи апелянта в цій частині також не заслуговують на увагу, оскільки зводяться лише до довільного тлумачення умов договору № від 24.01.2020 на розсуд апелянта.

Покликання апелянта на те, що умови Договору № від 24.01.2020 є несправедливими, недобросовісними та такими, що порушують законодавство про захист прав споживачів, оскільки його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 24 січня 2020 року є чинним, відповідачкою не оскаржувався, протягом тривалого часу остання користувалась наданим кредитом, що свідчить про погодження з істотними умовами договору. Правом, передбаченим п. 2.12, згідно якого позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, не скористалась.

Сама по собі незгода з максимальною реальною річною процентною ставкою за кредитом, яка становить 638,75% не може бути підставою для звільнення сторони від обов`язку сплатити кредитну заборгованість.

Отже, апеляційним судом встановлено, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем.

Таким чином, із відповідачки ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» необхідно стягнути заборгованість за надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 24.01.2024 в сумі 88 695 грн., з яких 9000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 79 695,00 грн. заборгованість за відсотками. Врешті у позові необхідно відмовити за безпідставністю.

Рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, останньою не оскаржується, а тому в цій частині не переглядається.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено 3028,00 грн. судового збору, з урахуванням зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої суми заборгованості з відповідача, зміні також підлягає і розмір судового збору, який необхідно стягнути, відтак із ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 2472,39 грн.

В свою чергу, при подачі апеляційної скарги відповідачкою сплачений судовий збір у розмірі 4542 грн, відтак із ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 833,42 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги та зміну судового рішення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Коллект Центр» необхідно стягнути 1638,97 грн. судового збору, як різницю сплачених сторонами судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2024 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованості змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості з 108 628 грн. до 88 695 (вісімдесят вісім тисяч шістсот дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 червня 2024 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 3028 гривень 00 копійок судового збору скасувати.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 1638 (одна тисяча шістсот тридцять вісім) гривень 97 копійок судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складанняповного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 23 жовтня 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк