Справа № 677/283/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

15.07.2024 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Федченко Л.В.,

справа № 677/283/24,

сторони у справі:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,

вимоги позову стягнення заборгованості,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі по тексту - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову представник позивача вказав, що 25.12.2022 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (надалі - ТОВ «ФК «Інвеструм») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 29086-12/2022.

30.08.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Інвеструм Груп» (колишня назва ТОВ «ФК «Інвеструм») (надалі - ТОВ «Інвеструм Груп») та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 30082023/1, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстраїх прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 30082023/1, укладеного між ТОВ «Інвеструм Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 29086-12/2022 в сумі 58490 грн, з яких: 15000 грн сума заборгованості по основному боргу, 43490 грн сума заборгованості за відсотками.

Після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, відповідач не здійснив жодного платежу на погашення існуючої заборгованості на ні рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту відступлення права вимоги до відповідача, а саме з 30.08.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Крім того, 25.02.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «МІОЛАН» (надалі - ТОВ «МІОЛАН») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 9317138.

28.09.2023 між ТОВ «МІОЛАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 28092023, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстраїх прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 28092023, укладеного між ТОВ «МІОЛАН» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 9317138 в сумі 34729 грн, з яких: 7200 грн сума заборгованості по основному боргу, 26529 грн сума заборгованості за відсотками, 1000 грн сума заборгованості за комісією.

Після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, відповідач не здійснив жодного платежу на погашення існуючої заборгованості на ні рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту відступлення права вимоги до відповідача, а саме з 28.09.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Зважаючи на вказане, оскільки відповідач не виконав свої обов`язки за кредитними договорами № 29086-12/2022 від 25.12.2022 та № 9317138 від 25.02.2023 та має перед позивачем зазначені вище заборгованості за кредитними договорами, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вказані суми, а також судові витрати зі сплати судового збору.

Відзив на позов відповідач до суду не подав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач, який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не подав, причини неявки не повідомив.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

23.02.2024 ухвалою судді Красилівського районного суду Хмельницької області відкрито провадження у справі і постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

15.07.2024, відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за наявними матеріалами справи.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Щодо кредитного договору № 29086-12/2022 від 25.12.2022 року.

Судом встановлено, що 25.12.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 29086-12/2022.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника W383, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить розділ 7 Кредитного договору «Реквізити та підписи сторін».

Відповідно умов кредитного договору № 29086-12/2022, відповідачу надано фінансовий кредит в розмірі 15000 грн. строком на 25 днів до 21.10.2021. Процентна ставка 365 % річних від суми кредиту з розрахунку 1% на добу. Процентна ставка становить 3,2 % в день у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту.

Згідно заявок від 18.01.2023 28.01.2023, 07.02.2023, 17.02.2023 сторонами укладено додаткові угоди до кредитного договору № 29086-12/2022, згідно умов яких погоджено відстрочення виконання позичальником зобов`язання до 26.02.2023 року, а також зазначено, що будь-які нарахування за кредитним договором призупиняються, а сума заборгованості Клієнта становить 18750 грн.

30.08.2023 між ТОВ «Інвеструм Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №30082023/1 відповідно до умов якого, ТОВ «Інвеструм Груп» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку 1.

Згідно Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №30082023/1 від 30.08.2023 року значиться боржник ОСОБА_1 кредитний договір № 29086-12/2022.

Доказів переходу заборгованості від ТОВ «ФК «Інвеструм» (код ЄДРОПУ: 42163447) до ТОВ «Інвеструм Груп» (код ЄДРОПУ: 42201361), як і доказів того, що ТОВ «Інвеструм Груп» є правонаступником ТОВ «ФК «Інвеструм», про що вказує у позовній заяві представник позивача позивачем суду ненадано.

Позивач стверджує, що відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту у встановлений строк не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 58490 грн, з яких: 15000 грн сума заборгованості по основному боргу, 43490 грн сума заборгованості за відсотками.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № 29086-12/2022 від 25.12.2022 проведений за період з 30.08.2023 по 31.01.2024, та містить суму заборгованості, яка вказана у витязі з Реєстру боржників до Договору факторингу №30082023/1 від 30.08.2023 року.

Розрахунок заборгованості за період з дати укладення кредитного договору № 29086-12/2022 від 25.12.2022 і до відступлення права грошової вимоги в матеріалах справи відсутній.

Докази пролонгації кредитного договору № 29086-12/2022 від 25.12.2022 після дати, визначеної додатковою угодою від 17.02.2023 року 26.02.2023 в матеріалах справи відсутні.

Щодо кредитного договору № 9317138 від 25.02.2023 року.

Крім того, на підтвердження укладення 25.02.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору № 9317138 позивачем надано роздруківку договору, який не містить підпису сторін. Згідно змісту п.п. 6.1, 6.2 кредитного договору № 9317138 вбачається, що цей договір укладено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора. Разом з тим відомостей про підписання вказаним способом договору матеріали справи не містять.

Відповідно умов кредитного договору № 9317138, відповідачу надано фінансовий кредит в розмірі 10000 грн. строком на 105 днів. Процентна ставка 3 % в день від фактичного залишку. Процентна ставка в пільговий період 1,5 % в день. Розмір комісії 1000 грн.

28.09.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №28092023 відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до боржників, вказаних в Реєстрі Боржників, включаючи основну суму заборгованості, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань, інші платежі.

Згідно Витягу з Реєстру боржників №1 до Договору факторингу №28092023 від 28.09.2023 року значиться боржник ОСОБА_1 кредитний договір № 9317138.

Позивач стверджує, що відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту у встановлений строк не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 34729 грн, з яких: 7200 грн сума заборгованості по основному боргу, 26529 грн сума заборгованості за відсотками, 1000 грн сума заборгованості за комісією.

При цьому, матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують факт перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у розмірі 10000 грн. відповідачу ОСОБА_1 .

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № 9317138 від 25.02.2023 проведений за період з 30.08.2023 по 31.01.2024, та містить суму заборгованості, яка вказана у витязі з Реєстру боржників до Договору факторингу №28092023 від 28.09.2023 року.

Розрахунок заборгованості за період з дати укладення кредитного договору № 9317138 від 25.02.2023 і до відступлення права грошової вимоги в матеріалах справи відсутній.

Між сторонами виникли кредитні правовідносини, які врегульовано нормами §§1-2 Глави 16 ЦК України, Глави 52 ЦК України, §2 Глави 71 ЦК України, а також нормами Закону України «Про споживче кредитування».

V. Оцінка суду

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст.ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

В силу статей 525 і 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставиться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається.

Згідно з статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, сума наданої позики, розмір процентів, порядок їх нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За нормами ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Оскільки кредитний договір № 29086-12/2022 від 25.12.2022 підписаний відповідачем шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

В силу частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Щодо позовних вимог за кредитним договором № 29086-12/2022 від 25.12.2022 суд доходить таких висновків.

Представник позивача в позовній заяві обґрунтовує право вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 29086-12/2022 від 25.12.2022 року тим, що первісний кредитор ТОВ «ФК Інвеструм», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Інвеструм Груп» відступило на користь позивача право вимоги до відповідача за кредитним договором № 29086-12/2022 від 25.12.2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , отримавши в ТОВ «ФК Інвеструм» за кредитним договором № 29086-12/2022 від 25.12.2022 року кредит в сумі 15000 грн, який вчасно не повернув, узгоджені договором відсотки не сплатив, а тому з нього на користь правонаступника кредитора ТОВ «Інвеструм Груп» (попередня назва - ТОВ «ФК Інвеструм») - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належить стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 15000 грн та 3750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками за період з 25.12.2022 року по 26.02.2023 року, а всього кошти в розмірі 18750 грн;

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за кредитним договором № 29086-12/2022 від 25.12.2022 року за період з 26.02.2023 року по 31.01.2024 рік (дата складання розрахунку), суд доходить наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом у даній справ встановлено, шо відповідно до п. 1.2 кредитного договору № 29086-12/2022 від 25.12.2022 року, кредит надається строком на 25 днів, тобто до 18.01.2023 року. Додатковими угодами від 18.01.2023 28.01.2023, 07.02.2023, 17.02.2023 дію кредитного договору було неодноразово пролонговано, щоразу на строк 10 днів, востаннє 17.02.2023 до 26.02.2023 року. Докази пролонгації договору № 29086-12/2022 після 26.02.2023 року в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на вказане, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії договору є необґрунтованими. Правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором № 29086-12/2022 від 25.12.2022, нарахованих після 26.02.2023 року, - відсутні. Зазначений висновок зроблений з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2019 року в справі № 175/4753/15-ц.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 29086-12/2022, проте первинний кредитор за ТОВ «ФК «Інвеструм» продовжував нараховувати проценти поза межами дії договору, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково, та з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як правонаступника кредитора ТОВ «ФК «Інвеструм Груп» заборгованість за кредитним договором № 29086-12/2022 від 25.12.2022 року у розмірі 18750 грн, з яких 15000 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 3750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками за період з 25.12.2022 року по 26.02.2023 року.

Щодо позовних вимог за кредитним договором № 9317138 від 25.02.2023 суд доходить таких висновків.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з частиною восьмою статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Разом з тим, будь-яких належних та достатніх доказів підписання договору про споживчий кредит №9317138 від 25.02.2023 року з використанням одноразового ідентифікатора матеріали справи не містять та в тексті договору одноразовий ідентифікатор не зазначено, як і його алфавітно-цифрову послідовність.

Будь-яких інших документів зі змісту яких можна було б встановити факт укладення між відповідачем та ТОВ «Міолан» договору про споживчий кредит суду надано не було.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують факт перерахування кредитором ТОВ «Міолан» за кредитним договором №9317138 від 25.02.2023 року відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 10000 грн.

Таким чином, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження укладення договору про споживчий кредит та відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити за їх недоведеністю.

VI. Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено на 20,11 % (18750 х 100 : 93219), а тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню судовий збір в сумі 608 грн 93 коп. (3028 х 20,11 : 100).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 633, 634, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 141, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість: за кредитним договором № 29086-12/2022 від 25.12.2022 року у розмірі 18750 грн, з яких 15000 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 3750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками за період з 25.12.2022 року по 26.02.2023 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 608 грн 93 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Красилівського районного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги позивачем заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Суддя Р.В. Вознюк