ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4797/24
Провадження № 2/362/2398/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 року (заочне)

Васильківський міськрайонний суд Київської області

у складі головуючого судді Мартинцової І.О.,

за участі секретаря судових засідань Стороженко К.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , в якому позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №S-00016584 від 22.01.2022 року у розмірі 11750,00 грн., судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.01.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» та ОСОБА_1 було укладено Договір № S-00016584 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору, ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» зобов`язалось надати відповідачу кредит у розмірі 3 000,00 грн., строком на 30 днів зі сплатою 2,5% на добу на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості.

07.05.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ГВАДІАНА» відступає ТОВ «Цикл Фінанс» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників ( Додаток № 1).

Як зазначає позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» надала грошові кошти відповідачу, однак останній свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконує внаслідок чого станом на 22.01.2022 року утворилась заборгованість в розмірі 11750,00 грн., з яких: 3 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 8 750,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за період з 22.01.2022 року по 22.05.2022 року.

А тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2024 року визначено головуючого суддю Мартинцову І.О. (а.с. 79).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.08.2024 року відкрито провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 81).

Зі змісту прохальної частини позову вбачається, що представник позивача просив здійснювати розгляд без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 7).

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за адресою зареєстрованого місця проживання (поштове повідомлення міститься в матеріалах справи), своїм процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, керуючись вимогами ст.ст.130, 280 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.01.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» (далі - Кредитодавець) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) укладено Договір №S-00016584 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Згідно з п. 1.1. Договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит в сумі 3000,00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п. 2.1. Договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 20.02.2022 року.

Відповідно до п. 2.6. Договору стандартна процентна ставка становить 2,50% на добу.

Як зазначено в п. 2.2. Договору, кредит надається Позичальнику у безготівковій формі на реквізити банківської карти, вказаної Позичальником № НОМЕР_1 .

Договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, використання якого передбачено Законом України «Про електронну комерцію» (п. 12.2. Договору).

Отже, судом встановлено, що відповідач підписав кредитний договір та паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Так, згідно з довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» (а.с. 73), ОСОБА_1 , з яким було укладено договір від 22.01.2022 року, ідентифікований ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана». Акцепт договору позичальником здійснено одноразовим ідентифікатором F372464 (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора).

ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» виконало свої зобов`язання по вказаному договору, перерахувавши ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн., що підтверджується інформаційною довідкою ( а.с.18).

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №1, згідно з умовами якого до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №S-00016584 від 22.01.2022 року ( а.с.53-76).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Гвадіана» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало в розпорядження відповідача грошові кошти в сумі 3 000,00 грн.

В позовній заяві позивач вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, допустивши прострочення сплати визначених кредитним договором строкових платежів, а тому має заборгованість 11750,00 грн., з яких: 3 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 8 750,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за період з 22.01.2022 року по 22.05.2022 року.

Відповідач доводів позивача не спростував та не надав доказів, що сплачував заборгованість первісному кредитору після відступлення права вимоги позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України).

Жодних обмежень щодо заміни кредитодавця у зобов`язанні, що випливає з кредитного договору, закон не містить, таких обмежень не встановлено.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1079 цього ж Кодексу за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частина 1 ст. 1078 ЦК України визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що договір про надання коштів у позику, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, вважається укладеним в письмовій формі, а отже належними та допустимими доказами , що сторонами були узгоджені істотні умови договору, підтверджено факт отримання відповідачем кредитних коштів та перехід права вимоги до позивача.

З розрахунку заборгованості, яка міститься в матеріалах вправи ( а.с.19) встановлено, що відповідачу, окрім боргу по тілу кредиту в сумі 3000 грн. було нараховано заборгованість за відсотками в розмірі 2 250,00 грн. (за 30 днів користування кредитом) станом на 25.05.2022 року.

При цьому, як вбачається зі змісту позову позивачем нараховано заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом за період з 22.01.2022 року по 22.05.2022 року в сумі 8750 грн. за 120 днів користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідача.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів.

Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише за 30 днів, починаючи з дня укладення договору.

Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення строку кредитування, який складає 30 днів.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, розрахунком заборгованості за договором (а.с.19) визначено дійсний розмір процентів за користування кредитом в розмірі 2250,00 грн. які нараховані за 30 днів користування кредитом, а тому суд приходить до висновку, що саме зазначений розмір процентів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення процентів в іншій частині, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Враховуючи, що відповідно до п. 2.1 кредитного договору №S-00016584 від 22.01.2022 року термін повернення кредиту визначено 20.02.2022 року, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам поза межами строку користування кредитом ( за період з 23.02.2022 року по 22.05.2022 року) відсутні.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» підлягають частковому задоволенню та з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 5 250,00 грн., з яких: 3 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2 250,00 грн. - заборгованість за процентами за період з 22.01.2022 року по 22.02.2022 року.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. необхідно зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Також, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ТОВ «Цикл Фінанс» у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію договору № ЦФ/2024 про надання правничої допомоги від 03.06.2024 року; копію Додаткової угоди № 2 від 10.06.2024 року до договору № ЦФ/2024 від 03.06.2024 року; копію акту №49 прийому-передачі наданих послуг від 18.06.2024 року; копію платіжної інструкції № АТ0049 від 12.06.2024 на суму 3 500,00 грн.

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проаналізувавши зміст наданих позивачем документів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд, враховуючи предмет спору, обсяг досліджених адвокатом документів, сталу практику даної категорії справ та часткове задоволення позову дійшов висновку, що за даних обставин наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цикл Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн., що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1082,34 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 77-81, 141, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромпро стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» заборгованість за Договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №S-00016584 від 22.01.2022 року в розмірі 5250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, судовий збір в розмірі 1 082,34 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 500,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Мартинцова І.О.