П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 липня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2023 року, ухвалене головуючим суддею Бедьо В.І. в справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третьої особи без самостійних вимог Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди

встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, третьої особи без самостійних вимог Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що 30 липня 2020 року інспектором Управління патрульної поліції в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Секереш М.М. в м. Ужгороді по вул. Л.Толстого,13 було винесено постанову серії ДПО18 № 743176 про накладення на позивача, ОСОБА_1 , адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

З даної постанови вбачалось, що позивач 30.07.2020 року о 10 год. 10 хв. в м. Ужгород по вул. Льва Толстого, 13 керував транспортним засобом «Volkswagen Caddy» , обладнаним засобом пасивної безпеки, не був пристебнутий паском безпеки, чим порушив п.2.3 В ПДР України, в ході перевірки водій не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.1а ПДР України, та скоїв правопорушення передбачене ч. 1ст. 126 КУпАП України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2021 року (справа №308/1863/21) постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №743176 від 30.07.2020 було скасовано, а провадження у справі закрито. Рішення Ужгородського міськрайонного суду набрало законної сили 28 жовтня 2021 року.

Позивач зазначає, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому завдано моральних страждань, оскільки справа розглядалась в Ужгородському міськрайонному суді, він вимушений був скористатися послугами адвоката та витрачати кошти на оплату його послуг. Крім того, завдано шкоди його діловій репутації та авторитету, оскільки притягнення до адміністративної відповідальності створювало образ суспільно небезпечної особи.

З врахування наведеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 000 гривен завданої моральної шкоди.

У апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що не має підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, рішенням суду не було визнано дії працівників поліції незаконними та необґрунтовано застосовано Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Патрульна поліція, як елемент системи Національної поліції України не уповноважена проводити досудове розслідування чи оперативно-розшукову діяльність, а тому вказаний закон у даному випадку застосуванню не підлягає.

Крім того позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 30 липня 2020 року інспектором Управління патрульної поліції в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Секереш М.М. в м. Ужгороді по вул. Л.Толстого,13 було винесено постанову серії ДПО18 № 743176 про накладення на позивача ОСОБА_1 , адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

З даної постанови вбачалось, що позивач 30.07.2020 о 10 год. 10 хв. в м. Ужгород по вул. Льва Толстого, 13 керував транспортним засобом «Volkswagen Caddy», обладнаним засобом пасивної безпеки, не був пристебнутий паском безпеки, чим порушив п.2.3 В ПДР України, в ході перевірки водій не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.1а ПДР України, та скоїв правопорушення передбачене ч. 1ст. 126 КпАП України.

12.02.2021 ОСОБА_1 звернувся в Ужгородський міськрайонний суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №743176 від 30.07.2020 та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2021 року (справа №308/1863/21) зазначену постанову було скасовано, а провадження у справі закрито. Рішення Ужгородського міськрайонного суду набрало законної сили 28 жовтня 2021 року.

Позивач зазначає, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому завдано моральних страждань.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статей 2, 4 Закону України № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

На переконання суду дана обставина не спростовує того, що в даному випадку наявні правові підстави для відповідальності, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через порушення процедури розгляду справи, свідчить про незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесені особою витрати на погашення штрафу.

Вказані правові висновки викладено у Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18, Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, провадження № 61-2647св21.

Встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи під час зупинення та складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2021 року, яке набрало законної сили 28 жовтня 2021 року, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №743176 від 30.07.2020 скасовано, а справу закрито, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди.

Також колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, який стягнуто на користь позивача. Судом першої інстанції враховано, що позивач був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема, здійснювати певні дії щодо захисту своїх прав, оскаржувати в судовому порядку постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Наведені обставини спричинили позивачу душевні страждання, хвилювання, незручності та викликали необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів приходить до висновку про врахування судом першої інстанції при визначені розміру матеріальної компенсації моральних страждань позивача вимог закону та роз`яснень Верховного Суду в сукупності з фактичними обставинами справи, встановленими в суді.

Тому доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими і такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки висновків суду.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів протиправності дій працівників патрульної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки це суперечить матеріалам справи, де міститься копія рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2021 року, що не скасована у встановленому законом порядку, якою доведено факт незаконності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, скасування постанови про притягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення саме через порушення посадовою особою порядку розгляду справи, що свідчить про наявність підстав для відшкодування шкоди.

Отже суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, врахував, що дії працівника поліції щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині того, що відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 слід здійснити з держави в особі Державної казначейської служби України, відповідно до наступного.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України)

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що резолютивна частина судового рішення підлягає зміні в частині виключення з такої посилання «в особі Державної казначейської служби України».

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

А звідси, наведене у відповідності до змісту ч. 4 ст. 376 ЦПУ України, є підставою для зміни рішення суду першої інстанції шляхом виключення з абзацу другого резолютивної частини рішення суду фразу «в особі Державної казначейської служби України», що являється підставою для частково задоволення апеляційної скарги. Вимоги апеляційної скарги в іншій частині доводів, залишити без задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 грудня 2023 року змінити, виключивши з абзацу другого резолютивної частини рішення суду фразу в особі Державної казначейської служби України. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 09 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: