Справа № 2-750/2009
Провадження № 4-с/601/4/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Шульгач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Радчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Кременець скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просить зобов`язати Кременецький відділ державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт з майна боржника - ОСОБА_1 , а саме з житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , зареєстрованого 16 грудня 2011 року за №11976710 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що був накладений постановою державного виконавця від 29 червня 2011 року у виконавчому провадженні №27313646.

В обґрунтування скарги вказала, що на виконанні у Кременецькому відділі ДВС перебувало виконавче провадження №27313646 з примусового виконання виконавчого листа Кременецького районного суду від 07 травня 2011 року №2-750 про зміну способу та порядку виконання рішення Кременецького районного суду від 30.09.2009 року по цивільній справі за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення, а саме в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №02/08/545 МК від 05.02.2008 року в розмірі 51419,85 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки: шлакобетонний житловий будинок, загальною площею 103,7 м.кв., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_1 . Зобов`язання ОСОБА_2 перед АТ КБ «Приватбанк» з приводу повернення боргу у розмірі 51419,85 дол. США за кредитним договором №02/08/545 МК від 05.02.2008 року, в якому ОСОБА_1 виступала поручителем є виконаним в повному обсязі.

На даний час відсутні підстави для арешту майна заявниці, зокрема житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому просить вимоги скарги задовольнити.

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 та її представник адвокат Медвідь І.А. не з`явилися. Однак, представником скаржника подано заяву про розгляд скарги за їх відсутності, скаргу просять задовольнити.

Представник Кременецького відділу ДВС в судове засідання не з`явився, однак подали заяву про розгляд скарги у їх відсутності. Відносно задоволення скарги покладаються на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 28 березня 2006 року та дублікатом договору дарування житлового будинку від 22 травня 2006 року, посвідчених приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Михайловою Г.В.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на даний час наявний вид обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження житловий будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .

Згідно листа №39358 від 08 листопада 2023 року Кременецького відділу ДВС, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №27313646 з примусового виконання виконавчого листа Кременецького районного суду від 07 травня 2011 року №2-750 про зміну способу та порядку виконання рішення Кременецького районного суду від 30.09.2009 року по цивільній справі за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення, а саме в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №02/08/545 МК від 05.02.2008 року в розмірі 51419,85 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки: шлакобетонний житловий будинок, загальною площею 103,7 м.кв., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_1 . 26 вересня 2014 року державним виконавцем у даному виконавчому провадженні була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві згідно п.3 ч.1 ст.47 (відмова стягувача від майна боржника) ЗУ «Про виконавче провадження» (в старій редакції). Крім цього, у Кременецькому відділі ДВС перебувало виконавче провадження №7628504 з примусового виконання судового наказу Кременецького районного суду від 21 липня 2007 року №2-н-50 про стягнення з ОСОБА_1 771,56 грн. в користь КП «Міськводгосп», який ще у 2009 році був повернутий стягувачеві з підстав відсутності майна на яке можливо звернути стягнення. На даний час вищезазначені виконавчі документи на виконання у відділі не знаходяться.

Станом на 25.03.2024 року на виконанні у відділі ДВС не перебуває відкритих виконавчих проваджень за якими боржником являється ОСОБА_1 , що підтверджується листом №10549 від 26 березня 2024 року виданого Кременецьким відділом ДВС у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Також відсутні відомості про Заявницю і в Єдиному реєстрі боржників.

Згідно довідки №EDUVIMONHNCF9CQF від 17 грудня 2020 року, виданої АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 станом на 17.12.2020 не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».

Згідно довідки № 4015 від 10.02.2021 у Кременецькому відділі ДВС станом на 01.02.2021 на виконанні не перебуває виконавчих проваджень щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 .

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» - Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби,закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків,передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Із змісту ст. 316 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч.ч.1, 2ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно ч 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.03.2020 р. у справі №817/928/17 дійшов висновку, що незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю працівників органу Державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Верховний Суд у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 2/0301/806/11 від 13.07.2022 зауважив, «що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника боргу, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, суд вважає, що збереження оскаржуваного арешту майна ОСОБА_1 є невиправданим за встановлених обставин справи та порушує право власності останньої на належне їй майно.

Викладені мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).

Таким чином, при розгляді скарги, судом встановлено наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувача, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Окрім того, належним способом захисту в даному випадку буде визнання бездіяльності що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні №27313646 протиправною та зобов`язанні зняти арешт.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо не зняття арешту з майна боржника, а саме з житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , зареєстрованого 16 грудня 2011 року за №11976710 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що був накладений постановою державного виконавця від 29 червня 2011 року у виконавчому провадженні №27313646.

Зобов`язати Кременецький відділ державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , а саме з житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , зареєстрованого 16 грудня 2011 року за №11976710 реєстратором: Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що був накладений постановою державного виконавця від 29 червня 2011 року у виконавчому провадженні №27313646.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 15-денний строк з дня проголошення, апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: