"25" листопада 2024 р. Справа № 363/5970/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин,

встановив:

заяву мотивовано тим, що після укладення в 1998 році шлюбу з ОСОБА_2 , заявниця до досягнення повноліття його сином та в подальшому фактично замінила йому матір, виконувала всі її обов`язки та між ними склалися відносини як матері й сина, а через його загибель 24.10.2022 року в зв`язку із захистом Батьківщини та з метою отримання пільг гарантованих Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», порушила питання про встановленим між ними факту родинних відносин та визнання її матір`ю загиблого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено, що матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , про що в книзі реєстрації актів цивільного стану 2.10.1993 року зроблено запис № 13.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.

Згідно ст. 131 СК України, особа, яка вважає себе матір`ю дитини, може подати до суду заяву про визнання свого материнства, якщо запис про матір дитини вчинено відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 132 СК України, у разі смерті жінки, яка вважала себе матір`ю дитини, факт її материнства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту материнства приймається судом, якщо запис про матір дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту материнства може бути подана батьком, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно ст. 139 СК України, жінка, яка записана матір`ю дитини, може оспорити своє материнство.

Жінка, яка вважає себе матір`ю дитини, має право пред`явити позов до жінки, яка записана матір`ю дитини, про визнання свого материнства. Оспорювання материнства не допускається у випадках, передбачених частинами другою та третьою статті 123 цього Кодексу.

До вимоги про визнання материнства встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися, що є матір`ю дитини.

Відповідно до ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні.

У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо:

- дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України);

- у разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання запис про неї та про батька дитини вчинено за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина (ч. 1 ст. 135 України);

- батьки дитини невідомі і запис про них у Книзі реєстрації народжень учинено за рішенням органу опіки та піклування (ч. 2 ст. 135 СК України).

Із позовом про визнання батьківства чи материнства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені у СК. У разі пред`явлення такого позову іншими особами суддя відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 121 ЦПК України (в редакції від 2004 року) відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки в таких випадках позивач не має права представляти інтереси дитини.

В п. 74 постанови ВП ВС від 11 вересня 2024 року зроблено висновок про те, що оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Отже, з урахуванням викладеного, встановлення факту родинних відносин та визнання особи матір`ю дитини, яким є визначення походження дитини від матері, за відсутності спору про материнство, здійснюється в позасудовому порядку відповідно до вимог ст.ст. 121-126 СК України та в зв`язку з кровним спорідненням матері й дитини.

За рішенням суду материнство встановлюється виключно відповідно до вимог ст.ст. 131, 132 та 139 СК України, за наявності вчинення актового запису про матір відповідно до ч. 2 ст. 135 СК України або оспорювання материнства в зв`язку з кровним спорідненням з дитиною.

Крім того права та обов`язки матері, в обсязі як і у батьків дитини, можуть виникати в зв`язку з усиновленням дитини здійсненим в порядку Глави 18 СК України.

Права та обов`язки мачухи стосовно пасинка регламентовані та виникають на підставі ст.ст. 260-264, 268 СК України.

Встановлення судом фактів родинних відносин між фізичними особами в змісті вжитому в ст. 315 ЦПК України, стосується випадків, коли особи, які вже мають родинні відносини, що виникли на підставі та згідно СК України, проте не можуть їх підтвердити документально для встановлення відповідним уповноваженим суб`єктом ступеню їх спорідненості в передбаченому законом порядку.

Саме тільки виконання мачухою обов`язків щодо утримання та виховання дитини права на визнання її материнства щодо такої дитини й шляхом встановлення факту родинних відносин між фізичними особами за рішенням суду утворювати не може, оскільки права матері виникають лише на підставі закону.

Правила ст. 315 ЦК України про встановлення в судовому порядку фактів, що мають юридичне значення, не розповсюджуються на випадки визнання особою матір`ю дитини, оскільки для такого факту законом визначено інший позасудовий порядок встановлення.

Отже в заяві порушено питання про встановлення факту, який розгляду в порядку цивільного судочинства не підлягає, що є підставою для відмови у відкритті провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановленні цим розділом.

У п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, враховуючи встановлені обставини та аналізуючи вимоги закону, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 186, 260, 294, 315 ЦПК України,

ухвалив:

у відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя