Справа № 635/1203/21
Провадження № 2/545/1013/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2024 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Потетій А.Г.,

за участю секретаря Мамишевої А.Е.

провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, який в подальшому уточнила та остаточно прохає стягнути з відповідача на свою користь: 26 700 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 12.02.2021 становить 743 285 гривень 28 копійок, в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди; стягнути 100 000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди; а також стягнути понесені судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначила наступне. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 12.11.2019 у справі №2034/1-250/11, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.12.2020, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України - у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України - закрито; цивільний позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

Судом у вище вказаній постанові Харківського районного суду Харківської області встановлено, що ОСОБА_2 , разом з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, заволоділи грошима у розмірі 26 700 доларів США, належними ОСОБА_1 , чим спричинив потерпілій збиток у крупному розмірі.

Внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого 4. ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України, ОСОБА_1 була завдана майнова та моральна шкода, що полягає у наступному.

Грошові кошти у розмірі 26 700,00 доларів США, якими протиправно заволодів відповідач внаслідок вчинення ним злочину, належали позивачці на праві приватної Внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення, ОСОБА_1 була протиправно позбавлена права власності на своє майно, у зв`язку з чим їй була завдана майнова шкода. На момент пред`явлення цього позову (12.01.2021) сума грошових коштів 26 700,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України (1 долар США = 27,8384 грн) еквівалентна 743 285,28 гривень. Таким чином, ОСОБА_1 відповідачем була завдана майнова шкода у розмірі 26 700,00 доларів США, що еквівалентно 743 285,28 гривень.

Також, внаслідок протиправних дій відповідача (вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення) позивачу також була завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які зазнала (і продовжує зазнавати) ОСОБА_1 у зв?язку із протиправними діями відповідача у відношенні ОСОБА_1 - завдання їй значної майнової шкоди, яка не відшкодовується ОСОБА_2 вже більше 12 років викликаних цим злочином постійним стресом позивача, внаслідок якого у ОСОБА_1 погіршився стан здоров`я і вона вимушена постійно проходити лікування, що підтверджується відповідною медичною документацією (копії надала); психоемоційному дискомфорті та зміні укладу життя у зв`язку із необхідністю з`являтися на виклики слідчого, брати участь у слідчих діях, численних судових засіданнях (більше 150 судових засідань), замість приділення часу улюбленій роботі і проведення часу із сім`єю, що підтверджено матеріалами кримінальної справи №2034/1-250/11; через протиправне заволодіння ОСОБА_2 грошовими коштами позивача, які були йому передані в рахунок оплати за придбаний автомобіль, який так і не був переданий ОСОБА_1 , вона не має змоги працювати протягом цих 12 років (оскільки автомобіль придбавався для роботи), внаслідок чого фінансовий стан позивачки погіршився.

Факт завдання ОСОБА_1 відповідачем моральної шкоди та глибини моральних страждань будуть підтверджені поясненнями позивачки, наданими суду в порядку, передбаченому ст. 92 Цивільного процесуального кодексу України, а також - показаннями свідків (заява про виклик яких додається).

ОСОБА_1 оцінює грошовою сумою в еквіваленті не менш ніж 100 000,00 гривень.

Попередня сума судових витрат, які позивач поніс складає 1000,00 грн (одна тисяча гривень) - розмір сплаченого судового збору та 20 000 грн витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 в якому зазначив, що заперечує проти заявлених позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог у зв`язку з нижченаведеним:

1.Позивач, посилаючись на постанову суду від 12.11.2019р., вказує, що судом встановлено, що відповідач разом з іншою особою протиправно заволоділи належними їй грошовими коштами, у зв`язку з чим їй була завдана майнова шкода в сумі 26 700,00 доларів США. Однак, як вбачається з вище зазначеної постанови, суд лише навів текст обвинувачення, складеного органами досудового розслідування, і ніяких фактів та обставин взагалі не встановлював і не перевіряв, у зв`язку з чим на цей час не існує жодного судового рішення, що набрало законної сили, яким би було встановлено факт того, що саме відповідачем завдано матеріальну шкоду (збитки) позивачу. Таким чином, посилання позивача на постанову суду від 12.11.2019р., як на підставу звільнення його від доказування, є безпідставними.

Також, позивачем в якості доказу винуватості відповідача надано висновок експерта № 341 від 25.08.2009р., який навпаки спростовує доводи позивача, так як у ньому зазначено, що на розписці від 14.07.2008р. неможлива встановити особу, якою вчинено підпис про отримання від позивача грошей. Тобто висновок експерта не доводить факт отримання грошей відповідачем, у зв`язку з чим неможливо покласти майнову відповідальність на відповідача, за завдану позивачу майнову шкоду.

2.Відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має свої особливості, які полягають у тому, що згідно зі ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлено не до будь-якої особи, а виключно до підозрюваного чи обвинуваченого.

Згідно зі ст.64 КПК України винність обвинуваченого у вчиненні злочину, характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров?я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння є тими обставинами, що підлягає доказуванню в кримінальному провадженні; обов?язок доказування зазначених обставин, а також виявлення осіб, які несуть відповідальність за заподіяння шкоди, покладається на органи досудового розслідування та прокурора, які наділені відповідними повноваженнями та в розпорядженні яких є відповідні сили і засоби для здійснення цього.

У зазначеній кримінальній справі спір стосувався деліктних правовідносин, відшкодування шкоди, завданої злочином, де необхідно було встановити вину, яка є однією з обов?язкових підстав цивільно-правової відповідальності, на відміну, наприклад, від відшкодування шкоди, завданої при ДТП, де вина не є обов?язком доведення. Однак, як вбачається з постанови суду від 12.11.2019р., відповідач свою вину не визнав, хоча і не заперечував проти закриття кримінальної справи у зв?язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, так як звільнення від кримінальної відповідальності за таких обставин (сплив строків давності) безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо, про що зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020р. у справі №598/1781/17.

3. Стосовно відшкодування моральної шкоди позивачка зазначає, що впродовж більш ніж 12 років відповідач не відшкодовує їй матеріальну шкоду, вона не має змоги працювати, і весь цей час вона зазнає психоемоційний дискомфорт у зв`язку з необхідністю з`являтися на виклики слідчого, брати участь у слідчих діях, численних судових засіданнях.

Однак, відповідач не затягував розгляд кримінального провадження та не ухилявся від судового розгляду, у зв?язку з чим ніяким чином не зловживав своїми процесуальними правами, а навпаки мав на меті дійти повного та об`єктивного розгляду кримінальної справи для встановлення істини. Доказом цього є виправдальний Вирок Харківського районного суду Харківської області від 04.09.2017р. у кримінальній справі №1-250/11 (провадження №1/635/20/2017), яким відповідача визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочинів за ч.3 ст.190 та 4.3 ст.358 КК України та виправдано за відсутністю у його діях складу злочинів. Саме у зазначеному виправдальному Вироку, який хоча і скасовано за формальних обставин, було повністю встановлено всі обставини справи і надана їм належна оцінка на підставі належних та допустимих доказів.

За таких обставин, на відповідача не може покладатись відповідальність щодо відшкодування моральної шкоди позивачу лише на тій підставі, що відповідач мав у законний спосіб довести свою невинуватість пред?явленому йому обвинуваченні. А сам факт тривалого розгляду кримінальної справи свідчить про те, що весь цей час відповідач також зазнавав моральних страждань та безпідставних звинувачень.

4. Як зазначено у постанові суду від 12.11.2019р., кримінальна справа щодо іншої особи, яка обвинувачується у злочині, ще перебуває у провадженні суду, у зв?язку з чим судовий розгляд у цій справі підлягає обов?язковому зупиненню на підставі пункту 6 ч.1 ст.251 ЦПК України, так як існує об?єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням.

З урахуванням вищезазначеного, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у повному обсязі.

У свою чергу позивач подала відповідь на відзив у якому зазначила, що доводи відповідача викладені у відзиві не відповідають дійсності, а звільнення відповідача від кримінальної відповідальності не звільняє його від відшкодування завданої шкоди. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також відповідач подав заперечення на відповідь на відзив у якому зазначив, що позивачем не подано належних та допустимих доказів для підтвердження його вини, а саме: чи відповідач у цій справі завдав майнову та моральну шкоду позивачу (а не інші особи - обвинувачені у кримінальній справі № 2034/1-250/11); чи у завданні шкоди наявна вина відповідача (так як відсутній обвинувальний вирок суду); чи поведінка відповідача була неправомірною та причинний зв?язок між протиправною поведінкою та шкодою, як об?єктивним наслідком поведінки відповідача. Лише сукупність всіх вищезазначених умов може бути підставою для покладення на відповідача обов?язку відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди. За таких обставин, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, попередньо надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити у повному обсязі, також надала пояснення до позову зазначивши також те, що відповідач будучи допитаним в судових засіданнях при розгляді кримінального провадження фактично визнав отримання коштів від позивачки.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, викликався належним чином.

У судовому засідання представник відповідача адвокат Козуб О.І. просив відмовити в задоволенні позовної заяви у повному обсязі, посилаючись на докази додані до матеріалів справи. Зокрема прохав врахувати викладені обставини у відзиві на позов та заперечення на відповідь на відзив. Також врахувати ту обставину, що в кримінальному провадженні судом першої інстанції відносно відповідача було винесено виправдувальний вирок , який хоча і було скасовано апеляційною інстанцією однак судом було встановлено всі фактичні обставини справи. Одночасно звернув увагу на те, що при прийнятті рішення судом щодо закриття провадження у зв`язку з закінченням строків давності ОСОБА_3 хоча і погодився на закриття справи за вказаних підстав однак вину не визнав. Також прохав врахувани практику Верховно Суду з даного питання звертаючи увагу на те, що відносно відповідача відсутній будь який обвинувальний вирок у вчиненні інкримінованих злочинів на яких посилається позивач.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Встановлено, в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебувала кримінальна справа №2034/1-250/11 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 190 , ч. 3 ст. 358 КК України.

Суть обвинувачення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що він будучи раніше засудженим 14 листопада 2006 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст.190 КК України, засуджений до трьох років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з застосуванням ст.75 КК України строком на 2 роки, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2007 року звільнений від відбування покарання на підставі п. «б» ст. 1 Закону України «Про амністію», належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так 16 липня 2008 року ОСОБА_2 разом і за попередньою змовою з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, діючи відповідно до розробленого плану, шахрайським шляхом заволоділи грошима ОСОБА_1 за наступних обставин.

Так в липні 2008 року, більш точна дата не встановлена, ОСОБА_2 , маючи умисел на заволодіння грошовими коштами шахрайським шляхом, вступив в злочинну змову з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, разом з якою розробив злочинний план заволодіння грошовими коштами під виглядом продажу автомобіля «Тойота Авенсис» д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрованого на ім`я ОСОБА_4 .

Відповідно до злочинного плану, ОСОБА_2 та іншій особі, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, необхідно було знайти особу, бажаючу придбати автомобіль. Після отримання його згоди на придбання автомобіля, переконати ОСОБА_4 оформити та передати в їх розпорядження довіреність на право управління та розпорядження автомобілем «Тойота Авенсис» державний номерний знак НОМЕР_1 на ім`я покупця, виготовити та передати, як справжні покупцю автомобіля довідку про погашення заборгованості за кредитом за автомобіль та розписку про отримання ОСОБА_4 грошових коштів за автомобіль.

Діючи відповідно до раніше розробленого з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, злочинного плану, ОСОБА_2 в липні 2008 року, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, маючи умисел на скоєння шахрайства, під виглядом продажу автомобіля «Тойота Авенсис» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився в їх тимчасовому користуванні, зареєстрованому на ОСОБА_4 , звернувся до свого знайомого ОСОБА_5 з проханням надати допомогу в продажі вказаного автомобіля.

При цьому ОСОБА_2 переконав ОСОБА_5 в тому, що кредит за автомобіль погашено в повному обсязі і не поставив його до відома про свої злочинні наміри скоїти шахрайство.

ОСОБА_5 , здійснюючи посередницьку діяльність з продажу автомобіля, запропонував придбати вказаний автомобіль ОСОБА_1 , яку в свою чергу запевнив в тому, що кредит за автомобіль погашено, довіреність та розписка про отримання грошей від імені власника автомобіля ОСОБА_4 , а також довідка про погашення заборгованості за кредитом із банку будуть надані в момент угоди.

14 липня 2008 року, ОСОБА_2 , разом з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, отримавши згоду ОСОБА_1 на придбання автомобіля, достовірно знаючи про те, що кредит за автомобіль «Тойота Авенсис» державний номерний знак НОМЕР_1 не погашено, і ОСОБА_4 не має матеріальної можливості виконати зобов`язання перед банком, знаходячись біля будинку, розташованого за адресою: місто Харків, проспект Московський, 96, переконали ОСОБА_4 видати та передати їм довіреність на право керування та розпорядження автомобілем «Тойота Авенсис» державний номерний знак НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , при цьому ОСОБА_2 разом з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, діючи шляхом обману, і заздалегідь не маючи намірів виконати взяті на себе зобов`язання, пообіцяли допомогу ОСОБА_4 в отриманні кредиту для придбання дорожчого автомобіля.

Далі, в період часу з 14 липня 2008 року по 16 липня 2008 року, ОСОБА_2 , діючи відповідно до розробленого злочинного плану, за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, придбав завідомо підроблену довідку без номеру та дати видачі про погашення заборгованості за кредитом АКІБ «УкрСиббанк» і власноруч виготовив завідомо підроблену розписку від 14.07.2008 р. про отримання ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 26700 доларів США за автомобіль «Тойота Авенсис».

16 липня 2008 року ОСОБА_2 , діючи відповідно до злочинного плану, розробленого з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, маючи умисел на заволодіння шахрайським шляхом грошима під виглядом продажу автомобіля, знаходячись на вулиці Дніпропетровській в місті Мерефа Харківського району Харківської області, передав ОСОБА_1 автомобіль «Тойота Авенсис» державний номерний знак НОМЕР_1 , довіреність на право розпорядження вказаним автомобілем, завідомо підроблену довідку без номеру та дати видачі про погашення заборгованості за кредитом АКІБ «УкрСиббанк» та завідомо підроблену розписку від 14.07.2008 р. про отримання ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 26700 доларів США за автомобіль «Тойота Авенсис» державний номерний знак НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , діючи відповідно до злочинного плану, розробленого з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, заволодів шахрайським шляхом грошима від продажу автомобіля «Тойота Авенсис» держаний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 26700 доларів США, передав частину грошей іншій особі, матеріали кримінальної справи у відношенні якого виділені в окреме провадження.

Таким чином, ОСОБА_2 , разом з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, заволоділи грошима у розмірі 26700 доларів США, що на момент вчинення злочину, відповідно до курсу Національного банку України еквівалентно 129284 гривень 07 коп., належними ОСОБА_1 , чим спричинив потерпілій збиток у крупному розмірі.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 190 КК України, як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, за попередньою змовою групою осіб, вчинене у крупних розмірах.

Крім цього відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_2 обвинувачується в тому що він в період часу з 14 липня 2008 року по 16 липня 2008 року, більш точна дата та час не встановлені, придбав при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, завідомо підроблену довідку без номеру та дати видачі про погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_4 перед АКІБ «УкрСиббанк» з метою надання її покупцю автомобіля «Тойота Авенсис» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Далі, 16 липня 2008 року, в денний час ОСОБА_2 , знаходячись на вулиці Дніпропетровській в місті Мерефа Харківського району Харківської області, маючи намір використати придбану ним довідку в якості документа, який видається підприємством, маючими право видавати такі документи, надав ОСОБА_1 , в числі інших документів завідомо підроблену довідку без номеру та дати видачі про погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_4 перед АКІБ «УкрСиббанк», що містила завідомо неправдиві відомості, відповідно до якої автомобіль «Тойота Авенсис» 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , знятий з реєстру обмежень 09.07.2008 року і під арештом не значиться, всі зобов`язання ОСОБА_4 за кредитним договором виконані в повному обсязі, АКІБ «УкрСиббанк» претензій до позичальника не має, що не відповідає дійсності.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 4 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано не винним за ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03.09.2019 року апеляційну скаргу прокурора і потерпілої ОСОБА_1 задоволено частково. Вирок Харківського районного суду Харківської області від 4 вересня 2017 року відносно ОСОБА_2 скасовано, а справа повернута до того ж суду для розгляду по суті в іншому складі суду.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 12.11.2019 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, закрито; цивільний позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду. Роз`яснено, що відповідно до положень ст. 28 КПК України в редакції 1960 року, не позбавляє потерпілу права пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи з підстав, зазначених у ст. 7-1 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 рокупостанову Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2019 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 без задоволення.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Отже, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Звільняючи ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, від кримінальної відповідальності Постановою від 12.11.2019 в кримінальній справі № 2034/1-250/11, потерпілою в якій визнано ОСОБА_1 , Харківський районний суд Харківської області виходив із положень п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки з дня події вчинення злочинів в період з 14 липня 2008 року по 16 липня 2008 року сплинуло десять років.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Виходячи із наведених роз`яснень, звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, оскільки кримінальна справа припиняється з нереабілітуючих для особи підстав.

Таким чином, клопотання ОСОБА_2 про закриття кримінальної справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України судовому засіданні свідчить про визнання відповідачем факту вчинення ним вказаного злочину, вини та факту заподіяння своїми діями позивачу майнової та моральної шкоди, що входить до складу цього злочину.

За таких умов, є доведеними обставини щодо неправомірності дій відповідача, заподіяння ним шкоди позивачу, наявності безпосереднього причинного зв`язку між ними і шкодою та вини відповідача.

Так зокрема встановлення факту фактичного визнання вини обвинуваченим встановлено при закритті кримінальної справи зокрема в мотивувальні частині ухвали Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року зазначено, що « При цьому ОСОБА_3 клопотав про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тобто не заперечував проти такого звільнення з цієї нереабілітуючої підстави…»

Відтак доводи відповідача та представника відповідача щодо недоведеності вини відповідача з огляду на відсутність обвинувального вироку суду та невстановлення обставин винуватості ОСОБА_2 суд вважає неспроможними та такими , що не ґрунтуються на вимогах закону .

Стосовно вимоги про відшкодування майнової шкоди.

У позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача 26 700 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 12.02.2021 становить 743 285 гривень 28 копійок, в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Встановлено, що ОСОБА_2 , разом з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, заволоділи грошима у розмірі 26 700 доларів США, належними ОСОБА_1 , чим спричинив потерпілій збиток у крупному розмірі. Внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого 4. ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України, ОСОБА_1 була завдана майнова. Грошові кошти у розмірі 26 700,00 доларів США, якими протиправно заволоділи ОСОБА_2 , разом з іншою особою внаслідок вчинення ними злочину, належали позивачці на праві приватної власності.

Внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення, ОСОБА_1 була протиправно позбавлена права власності на своє майно, у зв`язку з чим їй була завдана майнова шкода.

На момент пред`явлення цього позову (12.01.2021) сума грошових коштів 26 700,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України (1 долар США = 27,8384 грн) еквівалентна 743 285,28 гривень.

Проте оскільки, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення разом з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, суд дійшов висновку, що вимога про відшкодування майнової шкоди підлягає частковому задоволенню, тобто підлягає стягненню частина вказаної суми, а саме 371 642 грн. 64 коп. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн, яка полягає у душевних стражданнях, які зазнала ОСОБА_1 у зв?язку із протиправними діями відповідача у відношенні ОСОБА_1 - завдання їй значної майнової шкоди, яка не відшкодовується ОСОБА_2 вже більше 12 років викликаних цим злочином постійним стресом позивача, внаслідок якого у ОСОБА_1 погіршився стан здоров`я і вона вимушена постійно проходити лікування, що підтверджується відповідною медичною документацією); психоемоційному дискомфорті; через протиправне заволодіння ОСОБА_2 грошовими коштами позивача, які були йому передані в рахунок оплати за придбаний автомобіль, який так і не був переданий ОСОБА_1 , вона не має змоги працювати протягом цих 12 років (оскільки автомобіль придбавався для роботи), внаслідок чого фінансовий стан позивачки погіршився.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд дійшов висновку, що злочинні дії відповідача дійсно завдали позивачу моральної шкоди, оскільки права позивача були порушені, та будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, надання позивачем доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, завдання позивачу додаткових незручностей, з огляду на те, що події зазначені позивачем в позові, дійсно вплинули на емоційний стан позивача, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн є належним способом відновлення прав позивача, а тому вимога позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ,4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем в позовній заяві заявлено попередній орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20 000,00 грн., які вона прохала стягнути з відповідача.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи заяви позивача про стягнення судових витрат, взагалі не подання будь яких доказів на підтвердження обставин понесення даних витрат та заяви позивача про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем в суді, поданої до закінчення розгляду справи, , що свідчить про порушення порядку для подання відповідних доказів.

Таким чином, враховуючи викладене, в задоволенні позивача ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 гривень слід відмовити.

Оскільки ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статтям 2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) майнову шкоду в розмірі частини від 26 700 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на дату подачі позовної заяви 12.02.2021року, становить 371 642грн.64 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Відмовити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) у стягненні з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 гривень.

Судовий збір, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26.11.2024 року.

Суддя: А. Г. Потетій