Провадження № 2/205/4499/24
У Х В А Л А

19 листопада 2024 року місто Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Дорошенко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Гузь Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі заяву відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за позовом адвоката Бєлої Євгенії Юріївни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

19.11.2024 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про зупинення провадження у справі у зв`язку з його перебуванням у довгостроковому службовому відрядженні в Харківській області, де приймає безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, до моменту його повернення з відрядження, а також до вирішення справи №572/4404/24, що перебуває на розгляді Сарненського районного суду Рівненської області.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від представника в матеріалах справи є заява з проханням розглянути справу без їх участі у порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в заяві про закриття провадження у справі зазначив, що не має змоги з`явитися до суду у зв`язку із проходженням військової служби.

Суд, дослідивши матеріали справи, заяву відповідача, дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями частини першої статті 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Позивач особисто подав заяву про закриття провадження у справі, про зупинення провадження у справі, а також позовну заяву про розірвання шлюбу до Сарненського районного суду Рівненської області до позивача, в якій виклав підстави, за яких бажає розірвати укладений 19 вересня 2018 року шлюб з позивачкою.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 253 ЦПК України у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України провадження у справі зупиняється до припинення перебування сторони у складі Збройних Сил України.

При вирішенні клопотання представника відповідача суд виходить із загальних засад регулювання сімейних відносин, визначених статтею 7 СК України, зокрема, регулювання відносин з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства, рівності прав та обов`язків чоловіка та жінки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства та права кожного з учасників на судовий захист.

Конструкція норми, що зобов`язує суд зупинити провадження в справах, де стороною є військовослужбовець, дає підстави для процесуальних зловживань.

Верховний Суд сформулював правову позицію, за якою для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених пунктом другим частиною першою статті 251 ЦПК України в матеріалах справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у складі Збройних Сил України.

У справі № 756/3462/20 від 29.03.2023 Верховний Суд вказав, що належним письмовим доказом для зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням сторони у складі ЗСУ є наказ по особовому складу, при цьому інші документи (довідки, листи з військової частини) Верховний Суд визнав недостатніми.

До клопотання від 18.11.2024 відповідач надав копію довідки № 08/1406-Г, що він проходить військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_2 ) з 13.08.2023 по теперішній час. Дата видачі довідки 13.11.2024 року.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням.

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідачем не надано достовірних доказів на підтвердження того, що він перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу.

Крім того, з наведеної довідки не вбачається, що військова частина в якій відповідач перебуває на військовій службі перебуває в зоні активних бойових дій, або відповідач задіяний у виконанні бойових спеціальних завдань на лінії бойового зіткнення з противником, або існують інші непереборні обставини, що унеможливлюють для відповідача представництво своїх інтересів при розгляді справи № 205/13192/24 у Ленінському районному суді міста Дніпропетровська щодо розірвання шлюбу за позовом ОСОБА_2 .

Водночас відповідач не вбачає перешкод для своєї участі у справі № 572/4404/24 у Сарненському районному суді Рівненської області про розірвання шлюбу за власним позовом. Доказів відкриття провадження у справі суду не надано.

За правилами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року N 8-рп/2002).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (заява N 23786/02, рішення від 30 листопада 2006 року ЄСПЛ у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Реалізація завдання цивільного судочинства, визначеного статтею 2 ЦПК України, та ефективне поновлення порушеного (невизнаного, оспорюваного) права неможливе без дотримання судом встановлених законом строків розгляду та вирішення справи.

Частиною третьою статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства визначено розумність строків розгляду справи судом.

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Відповідачем не надано жодного доказу того, що він має реальні непереборні об`єктивні перешкоди щодо представлення власної позиції у справі та участі, в тому числі за допомогою засобів відеоконференцзв`язку.

Більш того, відповідач зазначає, що готовий до розірвання шлюбу з позивачкою, на підтвердження чого посилається на подання ним аналогічної позовної заяви про розірвання шлюбу до Сарненського районного суду Рівненської області. Водночас, відповідач не ставить питання щодо надання строку на примирення.

Між тим, зупинення провадження у справі за вказаних обставин буде порушувати гарантоване право на захист прав, свобод та інтересів позивача, що є неприпустимим.

Згідно з ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Згідно з ч.4 ст.44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Судом досліджено матеріали справи, згідно з якими позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Підставою для звернення до суду стало те, що подружні відносини між сторонами припинилися більше двох років потому. З того часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Окрім цього з матеріалів справи встановлено, що сторони від спільного подружнього життя дітей не мають, позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем, а тому просить розірвати шлюб.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

З урахуванням наведеного, у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі слід відмовити у зв`язку з її необґрунтованістю та відсутністю підстав для об`єктивної неможливості розгляду поданого позову. Суд вважає, що введений в Україні з 24.02.2022 року воєнний стан та перебування на військовій службі не може бути перешкодою для розгляду його позовних вимог про розірвання шлюбу, тому в задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 251, 258, 260, 353 ЦПК України суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за позовом адвоката Бєлої Євгенії Юріївни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В.Дорошенко

.