КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Горбачова Ю.В.
Єдиний унікальний номер справи № 369/5517/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства Вишневої міської ради Бучанського району Київської області «Благоустрій Крюківщини» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2024 року про повернення позовної заяви у справі за позовом комунального підприємства Вишневої міської ради Бучанського району Київської області «Благоустрій Крюківщини» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

встановив:

У квітні 2023 року КП «Благоустрій Крюківщини» звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вказаним позовом.

На підставі розпорядження про передачу справи № 369/5517/23 на розгляд суду, найбільш територіально наближеного до цього суду, від 25.08.2023 року вих. № 04-04/20/2023 до Ірпінського міського суду Київської області з Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла дана цивільна справа.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач не усунув всі недоліки, зазначені в ухвалі Ірпінського міського суду Київської області від 05 березня 2024 року про залишення заяви без руху, а саме - не надано суду оригінал квитанції про сплату судового збору, не долучено до заяви про усунення недоліків копії документів, доданих до позову, із вказівкою на дату засвідчення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, КП «Благоустрій Крюківщини» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У апеляційній скарзі вказує, що усі перелічені судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки були усунуті у належний спосіб, сплата судового збору підтверджена відповідними платіжними інструкціями, тому у суду не було підстав повертати позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, ухваленою на підставі норм процесуального права. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Також у відзиві просить застосувати до в.о. директора КП «Благоустрій Крюківщини» Вовк Т.А. заходи процесуального примусу у виді штрафу за зловживання процесуальними правами.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 травня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського апеляційного суду у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді-доповідача Верланова С.М. у розгляді судової справи більше чотирнадцяти днів, 03 липня 2024 року проведено повторний автоматизований розподіл вказаної цивільної справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: Мережко М.В. - головуючий суддя, Поліщук Н.В., Соколова В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що до Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява КП «Благоустрій Крюківщини» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 12 668,11 грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2024 року позовну заяву КП «Благоустрій Крюківщини» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: зазначити відомості стосовно наявності або відсутності електронного кабінету сторін; надати копію постанови Верховного суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 369/8564/16; надати докази на підтвердження того, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зазначити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору; долучити оригінал квитанції про сплату судового збору; долучити належним чином завірений витяг по особовому рахунку відповідача; вказати відомості, щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; надати обґрунтований розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2024 року позовну заяву КП «Благоустрій Крюківщини» визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, позивачем не були усунуті у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 174 ЦПК України).

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях175 і 177 ЦПК України.

У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до ч.1ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, постановив ухвалу про повернення позовної заяви, мотивуючи її тим, що недоліки, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, позивачем не були усунуті, а саме - не надано суду оригінал квитанції про сплату судового збору, не долучено до заяви про усунення недоліків копії документів, доданих до позову, із вказівкою на дату засвідчення.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з ч. 1 с. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Як видно із матеріалів справи, 08 квітня 2024 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду від 05 березня 2024 року. До заяви долучено, зокрема, роздруківки платіжних інструкції №2511 і №2484 на загальну суму 2684 грн, які також були додані безпосередньо до позовної заяви.

Частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Тобто, обов`язок перевірки факту зарахування судового збору та в якій справі це вчинено покладається на суд.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 9901/144/20, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 826/2429/18, від 20 лютого 2019 року у справі № 823/1940/18, від 25 січня 2021 року у справі № 914/1131/20.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу.

За подання до суду процесуальних документів в електронній формі судовий збір може бути сплачено за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу.

Сплата судового збору за допомогою електронного платіжного засобу оформляється квитанцією платіжного термінала, чеком банкомата, сліпом або іншими документами за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій або електронній формі.

Сплата судового збору за допомогою платіжного пристрою оформляється за допомогою касового документа (квитанції, чека тощо), який містить усі обов`язкові реквізити касового документа.

01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-УІП, яким з урахуванням змін, поміж іншого, вилучено норму щодо обов`язкової сплати судового збору виключно через установи банків або відділення зв`язку, що дозволяє платнику судового збору використовувати більш зручний для нього спосіб сплати судового збору, у тому числі - через онлайн-системи, банкомати для приймання платежів, Інтернет-банкінг тощо.

Відтак сплата судового збору онлайн в кабінеті клієнта банку відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір», а квитанція, що надходить на електронну адресу як підтвердження сплати судового збору, є єдиним можливим документом на підтвердження оплати судового збору онлайн та має доказову силу на виконання його вимог.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 522/21326/16-ц.

Також, у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/473/17, яку викладено у постанові від 28 лютого 2018 року зазначено про відсутність обов`язку заявника надавати суду оригінал платіжного доручення про сплату судового збору.

Таким чином, безпідставними є вимоги суду першої інстанції щодо подання до суду оригіналу платіжного документа про сплату судового збору.

Як визначено ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.ч. 1-2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач зазначив обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи він надав докази якими, на його думку, ці обставини підтверджуються.

У своїй заяві про усунення недоліків позивач також зазначив усі відомості, відсутність яких суд визначив як недоліки форми та змісту позовної заяви, додав усі необхідні, на думку позивача, докази.

Згідно з роз`ясненнями пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, могли бути усунуті під час підготовчого провадження та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачеві.

Таким чином, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви з зазначених судом підстав.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Посилання відповідача ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу на наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі не можуть бути ураховані апеляційним судом, оскільки у межах даного апеляційного провадження переглядається виключно ухвала суду про повернення позовної заяви у межах доводів апеляційної скарги.

Клопотання ОСОБА_1 про застосування до в.о. директора КП «Благоустрій Крюківщини» Вовк Т.А. заходів процесуального примусу у виді штрафу задоволенню не підлягає, позаяк під час апеляційного перегляду ухвали суду на підставі наявних у матеріалах справи доказів суд не установив факту зловживання процесуальними правами з боку позивача.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 379, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу комунального підприємства Вишневої міської ради Бучанського району Київської області «Благоустрій Крюківщини» задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2024 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова