ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/8288/21
Номер провадження 22-ц/818/2769/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року в складі судді Губської Я.В. у справі № 953/8288/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до ОСОБА_1 , третя особа: АТ «Харківміськгаз» про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2021 року Акціонерне Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» (далі ТОВ «Харківгаз збут») звернулось з позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги з газопостачання за період з 01 вересня 2015 року по 01 липня 2019 року в сумі 15 708,88 грн, пеню 5,46 грн, 1684,49 грн 3 % річних, 3553,15 - інфляційні витрати та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг газопостачання, що надаються ТОВ «Харківгаз збут» шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 . Відповідач отримувала надані послуги газопостачання, однак систематично нехтувала зобов`язанням щодо повної та своєчасної оплати послуг, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість, яку і просив стягнути позивач.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз збут» заборгованість за період з 01 вересня 2015 року по 01 липня 2019 року в сумі 15708,88 грн та пеню в розмірі 5,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківгаз збут» 3% річних у сумі 1684,49 грн, інфляційні втрати у сумі 3553,15 грн та суму судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на пропуск строку позовної давності та зазначає, що нею було долучено до матеріалів справи акт про відключення газових приборів в буд. АДРЕСА_2 , на підставі якої вбачається, що відповідач не користувалась послугами з газопостачання з 12 квітня 2017 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявної заборгованості відповідача зі сплати послуг з газопостачання.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за адресою: АДРЕСА_3 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач є споживачем послуг газопостачання, що надає ТОВ «Харківгаз збут» (а.с. 3).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за адресою: м. Харків, в`їзд 3-й Будівельний буд. 46, відповідач нерегулярними оплатами підтвердив факт споживання послуги з газопостачання та приєднання до умов типового договору.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам офіційно опублікований ТОВ «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 56 від 31 грудня 2016 року, та розміщений на офіційному сайті Товариства (https://khqaszbut. 104.ua). Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу.

Внаслідок не виконання відповідачем обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання, за нею за період з 01 вересня 2015 року по 01 липня 2019 року утворилась заборгованість у сумі 15708,88 грн, 3% річних у сумі 1684,49 грн, інфляційні втрати у сумі 3553,15 грн, пеня в розмірі 5,46 грн (а.с. 3).

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією, врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1379/27824, 06 листопада 2015 року, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30 вересня 2015 року «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

За змістом статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу.

Згідно пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним.

Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем передбачено, що дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Крім того, цим Кодексом регулюються взаємовідносини: між оператором газорозподільної системи та несанкціонованими споживачами, які втручаються в роботу газорозподільної системи, у тому числі шляхом самовільного під`єднання несанкціонованого газопроводу.

Пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС передбачено, що договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРС).

Згідно пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРС доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VІ Кодексу ГРС, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Як передбачено пунктом 4 глави 3 розділу VІ Кодексу ГРС, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу, договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Розділом 7 глави VІ Кодексу газорозподільних систем передбачено випадки, коли оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням Правил безпеки системи газопостачання та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема при відмові споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (пункт 4), несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ (пункт 6), в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 12).

Пунктом 5.7 розділу V Правил безпеки системи газопостачання визначено, що підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків із встановленням заглушки за умови, зокрема, самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання; невідповідності системи газопостачання житлового будинку проєктній та виконавчо-технічній документації.

Пунктом 9 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.

Припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу за наявності фізичного підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі, тобто в період, коли не відбувалося механічного від`єднання об`єкта споживача від цієї мережі та вилучення такого об`єкта, а заява про остаточне припинення користування природним газом і розірвання договору споживачем не подавалася, не звільняє споживача від договірного зобов`язання оплати вартості послуг з розподілу природного газу за вказаний період, оскільки саме механічне від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи виключає можливість цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподілу (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

Послуга з розподілу природного газу не складається лише з фактичного переміщення природного газу розподільчою системою трубопроводів, а включає також цілодобове надання фактичного доступу замовленої потужності об`єктів споживача до газорозподільної системи, що буквально означає наявність технічної можливості у будь-який необхідний споживачу час скористатись можливістю розпочати газоспоживання.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2021 року у справі № 468/1649/20-ц, від 27 вересня 2022 року у справі № 914/3254/21, від 15 листопада 2023 року у справі № 918/756/22, від 17 січня 2024 року у cправі № 911/1528/22.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки нарахування відповідачці заборгованості за спірний період здійснено у відповідності до положень пункту 9 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 приєдналась до умов договору розподілу природного газу з ТОВ «Харківгаз бут», що підтверджується забезпеченням її домоволодіння природним газом, його фізичною доставкою та цілодобовим доступом об`єкта споживача за адресою: АДРЕСА_3 до газорозподільної системи, а також сплатою нею рахунків за період до грудня 2016 року (а.с. 3).

Посилання апеляційної скарги на пропуск строку позовної давності, який не застосував суд першої інстанції не може бути взято до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було заявлено про пропуск цього строку та застосування наслідків його пропуску. ОСОБА_1 подала до суду заявою з проханням цивільну справу за позовом ТОВ «Харківгаззбут» о неї про стягнення заборгованості розглянути у її відсутність, зазначила, що позов не визнає (а.с. 78).

Також, судова колегія не бере до уваги акт відключення газових приборів в буд. АДРЕСА_2 від 13 квітня 2017 року, оскільки заборгованість ОСОБА_1 за о/р НОМЕР_1 з квітня 2017 року не нараховувалася, інших доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем до суду надано не було.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2024 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина