Номер провадження: 22-ц/813/6946/24
Справа № 515/329/24
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Назарової М.В., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Даніліної Наталі Сергіївни, представника ОСОБА_1 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 17 липня 2024 року, постановленого під головуванням судді Бучацької А.І., повний текст рішення складений 24 липня 2024 року, у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № F94.13028.004537802 від 14 листопада 2018 року в загальній сумі 63635,14 грн., з яких: 23566,92 грн. сума заборгованості за основним боргом, 40068,22 грн. сума заборгованості за відсотками.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14 листопада 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № F94.13028.004537802 про надання кредиту на суму 25064,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно Договору. Строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 30 місяців. Проценти нараховуються відповідно до п. 1.3, 1,4 Договору.

АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором, однак позичальник не повернула суму кредиту, тим самим порушила умови договору, у зв`язку з чим станом на 07 липня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість за договором, яка становить 63635,14 грн. та складається із: суми заборгованості за основним боргом у розмірі 23566,92 грн., суми заборгованості за відсотками у розмірі 40068,22 грн.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу, відповідно до якого, АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором № F94.13028.004537802 від 14 листопада 2018 року.

Від представника відповідачки до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 17 липня 2024 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № F94.13028.004537802 від 14 листопада 2018 року в розмірі 63635 грн. 14 коп., з яких: 23566 грн. 92 коп. - сума заборгованості за основним боргом, 40068 грн. 22 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Даніліна Н.С., представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки доказам по справі, а лише розглянув заяву відповідача про застосування строку позовної давності. Однак при посиланні на правовий режим воєнного стану на території України та не те, що перебіг позовної давності зупинився, суд дійшов невірного висновку, так як 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності зупинився, якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях. А з 15 березня 2022 року зупинився для будь-яких зацікавлених у судовому захисті осіб.

Також апелянт вважає, що суд прийняв до розгляду докази додані до письмових пояснень позивача поза межами строку.

Апелянт також зазначив, що позивач посилався на те, що набув право вимог на підставі укладання договору факторингу, однак на підтвердження виконання умов факторингу надав лише докази сплати від імені фактора на користь клієнта, а докази оплати від Клієнта на користь Фактора за надання фінансових послуг факторингу не надав. Тобто, не зрозуміло чи виконанні умови укладання договорів факторингу згідно ЦК України та не зрозуміло чи набув права вимоги позивач відносно відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для його скасування, а рішення суду законним та таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України,суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14 листопада 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір № F94.13028.004537802 про надання кредиту на суму 25064,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно Договору.

Відповідно до п. 1.2 строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 30 місяців. Пунктами 1.3, 1,4 договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визнається як змінна частина ставки, збільшена на 7% (Маржа банку). Станом на день укладання договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку становить 9,5%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 16.5%.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача: сума кредиту 25064,00 грн., строк кредитування 30 місяців. Мета отримання кредиту поточні потреби. Спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом (зарахування кредитних коштів на поточний рахунок споживача, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів) Реальна процентна ставка 16,5 відсотків річних, тип процентної ставки змінювана. Загальні витрати за кредитом 30632,54 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 52370,61 грн.

Додатком до паспорту споживчого кредиту є графік щомісячних платежів за кредитним договором, відповідно до якого розмір щомісячного платежу за кредитом становив 1742,33 грн. протягом 29 місяців та 1843,04 грн. за останній місяці. Дата кожного платежу, крім останнього, 20 число кожного місяця, починаючи з 20.12.2018 року. Дата останнього платежу 14.05.2021 року.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором F94.13028.004537802 від 14 листопада 2018 року за період з 07.07.2023 року по 31.01.2024 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 становить 63635 грн. 14 коп., яка складається із: 23566,92 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 40068,22 грн.- сума заборгованості за відсотками.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем було укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до умов якого, АТ «Ідея Банк» відступило позивачу право вимоги від відповідачки коштів, право на одержання яких належить АТ «Ідея Банк», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідачки за кредитним договором № F94.13028.004537802 від 14 листопада 2018 року.

Відповідно до Реєстру боржників № 3 від 07.07.2024 року до Договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року, АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № F94.13028.004537802 від 14 листопада 2018 року.

Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за договором F94.13028.004537802 від 14.11.2018 року.

Висновки суду про те, що позивачем при зверненні до суду строк позовної даності пропущений не був відповідають вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Разом з тим, на території України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан з 05 години 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-ІХ, що набрав чинності з 17 березня 2022 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Таким чином, визначений ЦК України загальний строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, з підстав прострочення виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання не сплинув та діє впродовж дії правового режиму воєнного стану на території України, оголошеного та продовженого за відповідними Указами Президента України.

Судом вірно встановлено, що останнім днем для виконання відповідачем свого обов`язку з повернення позики було 14.05.2021 року і відповідно трирічний термін мав би закінчитися 14.05.2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом 01.03.2024 року, тобто в межах строку позовної давності. Разом з тим станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом діяв правовий режим воєнного стану на території України, який станом на день винесення рішення продовжує свою дію.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не пропущений строк позовної давності, а тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 63635 грн. 14 коп.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги адвоката Даніліної Н.С., представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки доказам по справі, а лише розглянув заяву відповідача про застосування строку позовної давності, однак при посиланні на правовий режим воєнного стану на території України та не те, що перебіг позовної давності зупинився, суд дійшов невірного висновку, так як 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності зупинився, якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, а з 15 березня 2022 року зупинився для будь-яких зацікавлених у судовому захисті осіб, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що останнім днем для виконання відповідачем свого обов`язку з повернення позики було 14.05.2021 року та трирічний термін строку позовної давності мав би закінчитися 14.05.2024 року, проте позивач звернувся до суду з позовом 01.03.2024 року, тобто в межах строку позовної давності.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суд у своєму рішенні обґрунтовано посилався на те, що станом на дату звернення позивача до суду з позовом діяв правовий режим воєнного стану на території України, який станом на день винесення рішення продовжує свою дію.

Доводи про те, що суд прийняв до розгляду докази додані до письмових пояснень позивача поза межами строку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у відповідності до норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач під час розгляду справи подав до суду письмові додаткові пояснення з додатками на підтвердження заявлених позовних вимог, проте заперечень щодо наданих з додатками письмових пояснень стороною відповідача в судовому засіданні у суді першої інстанції надано не було.

Доводи про відсутність доказів про те, чи виконанні умови укладання договорів факторингу згідно ЦК України та про те, чи набув права вимоги позивач відносно відповідача, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № F94.13028.004537802 від 14 листопада 2018 року, що підтверджуєтьсядоговором факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року, Реєстром боржників № 3 від 07.07.2024 року до договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року, платіжною інструкцією № 19913 від 11.07.2023 року про оплату за відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на ім`я АТ «Ідея Банк».

Колегія суддів, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції постановив законне та обґрунтоване рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Даніліної Наталі Сергіївни, представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 17 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.В. Назарова

______________________________________ Є.С. Сєвєрова