Справа № 461/5811/24
Провадження № 2/461/2588/24
УХВАЛА

25.11.2024 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ),

в інтересах якої діє адвокат Брона Мар`яна Василівна

(79054, м. Львів, вул. Кульчицької, 15/46)

до

ОСОБА_4

( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Л.Я.

(79009, м. Львів, вул. Липинського, 3/105)

про визнання права власності в порядку спадкування

встановив:

I. Фактичні обставини справи, суть клопотання та дані про особу, яка його заявила, суть питання, яке вирішується судом

У провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Брона Мар`яна Василівна, до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Л.Я. про визнання права власності в порядку спадкування, з підстав наведених у позовній заяві.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.07.2024 року відкрито провадження у вищезазначеній справі та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження.

15.11.2024 представник відповідача подав до суду заяву про продовження процесуального строку на подачу відзиву на позовну заяву та відзив.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти прийняття відзиву та поновлення пропущеного строку з мотивів необґрунтованості відповідного клопотання.

Представник відповідача просив прийняти відзив та поновити строк з підстав наведених у клоптанні.

II. Мотиви та висновки суду, а також положення закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частини перша та друга статті 174 ЦПК України).

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 15 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі та встановлено відповідачеві 15-денний строк для подачі відзиву на позовну заяву з дня вручення копії такої ухвали. Копію даної ухвали скеровано відповідачу.

04.10.2024 представник відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Отже, судом достовірно встановлено, що з 04.10.2024 відповідач обізнаний про відкриття провадження у справі та мав безперешкодний доступ до її матеріалів.

Натомість, відзив та клопотання подані лише 15.11.2024, тобто понад через місць після дати коли достовірно встановлено, що відповідач був обізнаний про перебування даної справи у провадженні суду .

Згідно із частинами сьомою, восьмою статті 178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Строк для подачі відзиву встановлюється судом, а не законом, що визначає частина перша статті 191 ЦПК України. Так, згідно частини першої статті 191 ЦПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Як уже зазначалося вище, ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 15 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі та встановлено відповідачеві 15-денний строк для подачі відзиву на позовну заяву з дня вручення копії такої ухвали.

Відзив надійшов до суду лише 15.11.2024 року. Більше того, 04.10.2024 суд за клопотанням представника відповідача повторно оголосив перерву у слуханні справи.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 121 ЦПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч.ч.1,2 ст. 126 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У свою чергу, частиною першою статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням. Отже, у разі пропущення строку звернення до суду слід належним чином обґрунтувати та довести відповідними засобами доказування поважність причин пропущення такого строку. До таких обставин як правило відносять ті, які не залежали від волі відповідної особи, є об`єктивно непереборними, пов`язані з істотними перешкодами чи складнощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними і допустимими доказами.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Згідно статті 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У даному випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 126 ЦПК України за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Наведене свідчить про те, що право на подання відзиву може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для його подання, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

Як встановлено пунктом 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи представника відповідача про те, що відмова у прийнятті відзиву позбавить його можливості подати відповідні докази є надуманими, адже про подачу доказів, у тому числі поновлення відповідного строку, відповідач може клопотати окремо.

Крім того, залишення без розгляду відзиву на позов не порушує принципу справедливості судових процедур, гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та закріпленого у ст. 2 ЦПК України, оскільки таке процесуальне рішення суду не позбавляє відповідача права подавати докази надавати свої пояснення суду (усні або письмові), наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають безпосередньо під час судового розгляду.

Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що відзив слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.260, 193, 353 ЦПК України,

постановив:

Залишити без розгляду відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Цапа М.П..

Приєднати до матеріалів справи відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача - адвокатом Цапом М.П.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький