Номер провадження: 22-ц/813/6085/24
Справа № 495/3881/23
Головуючий у першій інстанції Заверюха В.О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М. Комлевої О.С.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року у складі судді Заверюхи В.О.,

встановив:

У квітні 2023 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного Міністерства юстиції, в якому просив:

- припинити стягнення аліментів із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі судового наказу виданого 31.10.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі №495/5421/22 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.07.2022 до досягнення дитиною повноліття;

- звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати аліментів, які стягуються на підставі судового наказу виданого 31.10.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі №495/5421/22 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.07.2022 до досягнення дитиною повноліття, в подальшому та від стягнення нарахованої заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню №70262058;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені аліменти у розмір 19 070 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17.06.2020, актовий запис №373. Сторони разом з дитиною проживали в будинку позивача за адресою: АДРЕСА_1 . 12.04.2022 відповідач разом з дитиною від першого шлюбу переїхала проживати до своїх батьків АДРЕСА_2 . Малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишилась проживати з позивачем та згодом позивач з дитиною переїхали проживати за місце реєстрації позивача АДРЕСА_3 , де вони проживають до теперішнього часу. 03.06.2022 позивач влаштував малолітню дитину до закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №4 «Веселка». За весь час відповідач, як мати дитиною не цікавилась, уникала зустрічей, не приймала участь у вихованні, матеріальному утриманні дитини та зовсім не цікавилась дитиною. 28.07.2022 відповідач звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача на свою користь аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 31.10.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, справа №495/5421/22 видано судовий наказ про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.07.2022 року до досягнення дитиною повноліття. З 06.03.2022 на розгляді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа №495/3399/22 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, оскільки дитина проживає з останнім. З моменту видачі судового наказу позивачем на користь відповідача були сплачені аліменти у розмірі 19 070 грн., які відповідач використовує лише на свої потреби. В зв`язку з вищевказаним, на думку позивача доцільно припинити стягнення аліментів, повністю звільнити його від сплати, а також відшкодувати сплачений розмір аліментів.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: припинено стягнення аліментів із ОСОБА_1 які стягуються на підставі судового наказу виданого 31.10.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі №495/5421/22 на користь ОСОБА_2 , на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.03.2023 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву залишити без розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а тому не може розглядатися судом. В порушення ст. 279 ЦПК України, суд замість того аби досліджувати докази і письмові пояснення викладених у заявах по суті справи, вийшов за межі позовної заяви і виніс незаконне рішення. Так, ОСОБА_1 в позовній заяві вказав, що вважає за доцільне повністю звільнити його від сплати аліментів після винесення рішення по справі №495/3399/22 (визначення місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), натомість суддя виніс рішення, яким припинив стягнення аліментів з 06.03.2023, не вказавши до якого часу та не пов`язуючи ні з якою подією.

Мотиви скарги обґрунтовані також тим, що судом, в порушення ст. 193 ЦПК України незаконно було відмовлено у прийняті зустрічної позовної заяви, аби не розглядати справу в загальному порядку, хоча вона була подана в передбачений строк для подання відзиву. Незаконними та такими, що підлягають скасуванню, на думку скаржниці є і ухвала суду про відмову в об`єднанні цивільної справи №495/338/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Білгород Дністровський ВДВС у Білгород Дністровському районі Одеської області про припинення стягнення аліментів та цивільної справи №495/3399/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Дивізійська та Мологівська сільські ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та ухвала суду про відмову в зупиненні провадження по даній справі до набрання рішення законної сили по цивільній справі №495/3399/22.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 24.10.2024 та проведеному в режимі відеоконференції з`явився: представник скаржниці ОСОБА_2 адвокат Шаркевич В.Т., позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Каланжов В.І.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного Міністерства юстиції до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направив.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, пояснення учасників справи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року оскаржується ОСОБА_2 лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів, тому в іншій його частині у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України та роз`яснень п.15 Постанови Пленуму ВСУ №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» колегією суддів не перевіряється.

Оскаржуване рішення суду, в частині його оскарження, зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17.06.2020, актовий запис №373.

Згідно акту умов проживання від 22.03.2023, складеного начальником служби у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, спеціалістом служби у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, фахівцем з соціальних робіт, малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

28.07.2022 відповідач звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача ОСОБА_1 на свою користь аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

31.10.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, справа №495/5421/22 видано судовий наказ про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.07.2022 до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 09.11.2022 було відкрито виконавче провадження №70262058 з примусового виконання судового наказу виданого 31.10.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, справа №495/5421/22.

З розрахунку зі сплати аліментів від 20.03.2023 року вбачається, що станом на 28.02.2023 заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 відсутня.

Позивач ОСОБА_1 до суду з заявою про перегляд судового наказу виданого 31.10.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, справа №495/5421/22 за нововиявленими обставинами не звертався, тому вказаний судовий наказ є чинним та підлягає до виконання.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, в частині вимог про припинення стягнення аліментів, районний суд виходив з того, що оскільки в процесі розгляду справи було встановлено факт того, що малолітня дитина з 06.03.2023 проживає з позивачем, тому вимога про припинення стягнення аліментів на користь відповідача підлягає задоволенню, оскільки стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить положенням ст. 181 СК України.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, ст.179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Тобто відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно із ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16)).

Встановлено, що після видачі Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області судового наказу від 31.10.2022 у справі №495/5421/22 про стягнення з позивача аліментів, малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06.03.2023 постійно проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 та знаходиться на його утриманні.

На підтвердження зазначеного до матеріалів справи долучений акт умов проживання від 22.03.2023, складений начальником служби у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, спеціалістом служби у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, фахівцем з соціальних робіт.

Крім того, факт проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06.03.2023 разом з позивачем ОСОБА_1 , не заперечувався відповідачкою ОСОБА_2 .

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що дитина сторін проживає з позивачем, що є істотною обставиною, яка припиняє обов`язок стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині, припинивши стягнення аліментів на утримання доньки на підставі судового наказу, виданого 31.10.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі №495/5421/22.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 176 ЦПК України, а тому не може розглядатися судом. Зокрема, в позовній заяві не вказані відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Також на порушення ст. 176 ЦІК України не вказана та не визначена ціна позову, так як позов про стягнення грошових коштів; не сплачений судовий збір в повному обсязі.

Проте вказані доводи не впливають на правильність висновків суду, крім того, відповідачка ОСОБА_2 та її представник після отримання позовної заяви, вважаючи її такою, яка не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, могли звернутися до суду із заявою про залишення позову без розгляду із посиланням на п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, однак такою процесуальною можливістю не скористались впродовж всього часу, на протязі якого справа розглядалась в суді першої інстанції. Натомість дана обставина вказується ОСОБА_2 лише на стадії апеляційного розгляду.

Посилання ОСОБА_2 про те, що суд вийшов за межі позовних вимог є також безпідставними, оскільки суд першої інстанції не виходив за межі позовних вимог, а лише задовольнив їх частково, правомірно відмовивши у об`єднанні справ, які стосуються різних за змістом правовідносин, так саме й вірно відмовив у прийнятті зустрічного позову з тих підстав, що викладені у відповідній ухвалі.

Слід зазначити, що ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі вказує на порушення судом першої інстанції виключно норм процесуального права. Однак незначні процесуальні порушення, не вплинули на хід судового рішення, є незначними та такими, які жодним чином не викривили суть спору. Будь-які несуттєві порушення правил оформлення позовної заяви не можуть стати самостійною підставою для скасування законного та об`єктивного рішення у справі, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 410 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Крім того, Верховний суд, у правовому висновку, викладеному у Постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №177/1163/16-ц зазначив, що в подібних правовідносинах, коли позивачем було порушено вимоги статті 175 та 171 ЦПК України, слід враховувати наступне: статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести н скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права н справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Будь-яких змістовних аргументів щодо мотивувальної частини рішення суду чи неправильного застосування судом норм матеріального права апелянтом не надано.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, позивачем було доведено, а відповідачем не спростовано факт проживання дитини разом з батьком з 06.03.2023, а судом першої інстанції зроблено вірний висновок про наявність підстав для припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 .

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно і обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в частині позову про припинення стягнення аліментів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.11.2024

Головуючий

Судді: