ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/2094/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року в складі судді Агапова Р.О. по справі № 638/20143/23 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Акціонерне товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 09 червня 2020 року між сторонами укладено угоду про надання споживчого кредиту № 500831660, відповідно до умов якої відповідачці надано кредит у розмірі 641930,19 грн строком на 84 місяця зі сплатою 23% річних.

ОСОБА_1 зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 781 303,14 грн, яку АТ «СЕНС БАНК» просило стягнути у судовому порядку разом з судовими витратами.

15 січня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала відзив, в якому просила позовні вимоги залишити без задоволення.

Відзив мотивовано необґрунтованістю позовних вимог.

Кредитним договором не передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення споживчого кредиту у разі прострочення виконання позичальником зобов`язань, така вимога надіслана не була у зв`язку з чим Банк звернувся до суду передчасно.

Зазначала, що на підставі о пункту 6 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» позичальник звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року позовні вимоги АТ «Сенс Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» 38 054,30 грн - простроченої заборгованості за кредитом, 216 474,90 грн. - заборгованості по відсотках та 3 817,94 грн судового збору .

В іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка належним чином не виконувала умови договору, що є підставою для стягнення заборгованості, проте, оскільки сторонами не було узгоджено права банку вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, то стягненню підлягає лише несплачена сума кредиту у розмірі 38 054,30 грн та проценти за користування кредитом у сумі 216 474,90 грн станом на 08 серпня 2023 року.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 24 272,09 грн витрат на професійну правову допомогу.

Додаткове рішення мотивовано тим, що у зв`язку з розглядом справи ОСОБА_1 понесено витрати на правничу допомогу, а тому, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, часткового задоволення позовних вимог, суд вважав за можливе стягнути з позивача на користь відповідача 24 272,09 грн судових витрат.

12 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Романенко Наталія Анатоліївна, на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції у частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове про залишення позову АТ «Сенс Банк» без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що угода про надання споживчого кредиту № 500831660 від 09 червня 2020 року є неукладеною, оскільки сторонами не погоджено всіх істотних умов договору. Додані до позову документи не є складовою частиною Угоди, оскільки є або частинами інших Кредитних договорів (від 16 жовтня 2019 року, від 19 лютого 2020 року), або документами, що оформлюються згідно з законодавством перед укладенням кредитного договору, а отже не мають відношення до суті справи та предмету доказування.

Зазначала, що розмір заборгованості є необґрунтованим, оскільки розрахунок заборгованості не відповідає Графіку платежів.

-Пунктом 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» в чинній редакції та пункт 61 цього Розділу в редакції, що діяла на момент подання позову, позичальник звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 21 листопада 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

АТ «Сенс Банк» отримано 23 вересня 2024 року в електронному кабінеті (а.с.159);

ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 08 жовтня 2024 року «за закінчення терміну зберігання» (а.с.161-162), ), крім того про день, час та місце судового засідання ОСОБА_1 повідомлялась відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с.158);

адвокатом Романенко Н.А. отримано 23 вересня 2024 року в електронному кабінеті (а.с.160).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 09 червня 2020 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладання угоди про надання кредиту № 500831660, відповідно до якої остання запропонувала Акціонерному товариству «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа Банк») укласти з нею угоду про надання споживчого кредиту. Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 641 930,19 грн, процентна ставка 23 %, тип ставки фіксована, строк кредиту 84 місяців. Дата повернення кредиту 10 червня 2027 рік (а.с. 4).

Також, як вбачається з вказаної оферти, відповідачка просила надати кредит для повернення заборгованості за кредитним договором № 501195215 від 16 жовтня 2019 року у розмірі 308944,70 та № 201237830 від 19 лютого 2020 року у розмірі 332985,49 грн.

09 червня 2020 року АТ «Альфа-Банк» підписано акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 500831660 за вищевказаними умовами (а.с.4 зворот).

Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 500831660 сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с. 5).

09 червня 2020 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту за умовами, аналогічними викладеним в оферті на укладання угоди про надання кредиту № 500831660 та анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.6,13).

Відповідно до меморіального ордеру № 864045 від 10 червня 2020 року ОСОБА_1 було перераховано 641 930,19 грн (а. с. 17).

У зв`язку з неналежним виконанням умова кредитного договору № 500831660 від 09 червня 2020 року, станом 08 серпня 2023 року за відповідачкою обліковується заборгованість у розмір 781303,14 грн (а. с. 16).

07 липня 2023 року АТ «Сенс Банк» на адресу ОСОБА_1 надіслано вимогу про повернення кредиту у непогашеній сумі та сплати нарахованих процентів у загальному розмірі 764313,94 грн (а.с. 36).

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» було прийнято рішення про зміну найменування АТ «АЛЬФА-БАНК» на АТ «СЕНС БАНК», про що 30 листопада 2022 року внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.46,47)

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд був зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.

Згідно із частиною 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 належним чином не виконано взятих на себе договірних зобов`язань, що не спростовано остатньою, а тому наявні підставі для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним Договором.

Доводи відповідача про неукладність кредитного договору є необґрунтованими, оскільки згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Тобто, навіть за відсутності факту дотримання сторонами письмової форми договору, головним для визначення правовідносин між сторонами є факт повного або часткового його виконання сторонами, наявність конклюдентних дій сторін, спрямованих на його укладення та виконання.

ОСОБА_1 не заперечується факт отримання та використання кредитних коштів, зазначені дії було нею погоджено шляхом сплати відповідних платежів, а тому судова колегія не вбачає підстав вважати, що між сторонами не склались договірні правовідносини.

Також, заперечуючи проти розміру заборгованості, свого контррозрахунку відповідачкою не надано, доказів, що нею були внесено коштів у більшому розмірі не долучено до матеріалів справи.

Також, відповідно до п. 6 та 61? Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною 4 статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною 2 статті 3 цього Закону.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною 4 статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною 2 статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачці було нараховано відсотки за користування кредитом, тобто вказані нарахування мають іншу праву природу, ніж неустойка та є платою за правомірне користування коштами, а не штрафними санкціями у зв`язку з порушенням зобов`язань.

Також, законодавцем окремо зазначено про заборону збільшення процентної ставки за користування кредитом, що виключає доводи відповідачки про звільнення від сплати заборогованності на підставі зазначених положень закону.

За таких обставин положення пункту 6 а 61 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» не поширюються на спірні правовідносини; проценти нараховані відповідно умов договору та не суперечать нормам законодавства України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина