ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 липня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/13154/23

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/284/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Маринченко О.А. від 10 листопада 2023 року, місце ухвалення рішення - м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 10 листопада 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що позивач та відповідач з 09.09.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, і на час звернення позивача з даним позовом, у провадженні суду перебуває справа щодо його розірвання. Сторони спору є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із позивачем. За доводами позивача, у добровільному порядку із відповідачем досягти згоди щодо утримання дочки ОСОБА_3 , не вдалося. Позивач стверджує, що відповідач є працездатним, отримує дохід, має нерухоме майно і транспортний засіб, інші особи у нього на утриманні відсутні, тому батько дитини має змогу сплачувати аліменти на утримання дочки у зазначеному у позові розмірі.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.11.2023 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задоволено повністю. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.09.2023 року, та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1 073 грн. 60 коп. судового збору. Судом допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції від 10.11.2023 року, задовольнивши позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу (заробітку). Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що рішення суду першої інстанції від 10.11.2023 року є частково незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає завданням цивільного судочинства та обставинам справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню і матеріальному забезпеченню дитини, і тому, не тільки відповідач, який проживає окремо від дитини, а і позивач зобов`язана приймати участь в утриманні дитини, тобто, утримання дитини має відбуватися не лише за рахунок відповідача. За доводами апелянта, до подання даного позову, відповідач належним чином виконував всі свої обов`язки щодо виховання і утримання дитини. Відповідач офіційно працевлаштований та має постійний заробіток, що становить біля 40 000 грн. щомісяця. Апелянт вказує, що у разі стягнення з нього аліментів на утримання його дочки у розмірі 1/4 частки від заробітку щомісячно, даний розмір буде становити близько 10 000 грн., щомісячно. Враховуючи принцип рівності батьків щодо дитини, та у разі задоволення позову в повному обсязі, позивач повинна довести та надати докази, що середній розмір витрат на утримання дитини становить 20 000 грн. щомісячно, із яких частка матері складає - 10 000 грн., проте, даних доказів матеріали справи не містять. Апелянт зазначає, що визначений судом розмір щомісячних витрат на дитину такого віку, як його дочка, є явно завищеним, та не відповідає реальності. Апелянт вважає за необхідне провести стягнення з нього аліментів на утримання дочки у розмірі 1/8 частини всіх видів його доходів щомісячно, що буде становити біля 5 000 грн., щомісячно. За доводами апелянта, у нього є непрацездатний батько (пенсіонер), який має тяжке захворювання, що потребує додаткових фінансових витрат на його лікування, оскільки пенсії батька у розмірі 4 041 грн. 93 коп., не вистачає на придбання ліків. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не врахував положення статті 182 Сімейного кодексу України, при цьому, позивачем не доведено щомісячний розмір постійних витрат на дитину.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просила залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 10.11.2023 року. Також позивач просить апеляційний суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат, стягнувши на її користь 3 000 грн. втрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.11.2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу (а.с.142-145), сторона відповідача просить проводити розгляд даної справи із повідомленням та викликом сторін спору, із врахуванням ціни позову, значення справи для сторін, необхідності виклику свідків, тощо.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказане клопотання сторони відповідача не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів ч.4 п.1 статті 274 ЦПУ України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Положеннями статті 369 ЦПК України, яка регламентує особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ, визначено:

1.Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

2.Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

3.З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Приймаючи до уваги вищенаведене, в тому числі, і ціну заявленого позву, у відповідності до п.3 ч.1 статті 176 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання сторони відповідача про розгляд справи у судовому засіданні, із викликом учасників справи, необхідно відмовити, оскільки наведені стороною відповідача обставини не можуть бути підставами для розгляду справи у судовому засіданні, з викликом учасників справи. При цьому, апеляційним судом не встановлено конкретних обставин справи, у контексті ч.3 статті 369 ЦПК України, які можуть бути підставою для призначення розгляду даної справи у судовому засіданні, з викликом учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору належним чином повідомлені про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 09.09.2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Щорського районного управління юстиції у Чернігівській області було зареєстровано шлюб між сторонами даного спору (а.с.10), який в подальшому рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 03.10.2023 року, було розірвано.

Сторони спору є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11), яка проживає із позивачем ОСОБА_1 (а.с.13,14).

Відповідач офіційно працевлаштований, має постійний дохід, загальна сума якого за період з 1/2023 року по 8/2023 року, становить 348 148 грн. 61 коп. (а.с.30).

Відповідач має батька - ОСОБА_4 , 1959 року народження, який отримує пенсію за віком (а.с.31а), розмір якої становить 4 041 грн. 93 коп. (а.с.36), та має відповідні захворювання (а.с.32-35).

Позивач ОСОБА_1 офіційно працевлаштована та отримує щомісячний дохід у розмірі 8 100 грн., загальна сума якого за період з березня по серпень 2023 року, склала 39 852 грн. (а.с.53).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.11.2023 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції із врахуванням досліджених обставин справи та наданих сторонами спору доказів, вимог Закону, який регулює спірні правовідносини, обов`язку батьків утримувати неповнолітню дитину, стану здоров`я дитини, стану здоров`я та матеріального становища відповідача, наявності у нього непрацездатного батька, відсутності інших дітей, дійшов висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що вказаний розмір аліментів забезпечить як найкращі інтереси дитини, так і рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що відповідає положенням Конвенції про права дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що рішення суду першої інстанції від 10.11.2023 року є частково незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає завданням цивільного судочинства та обставинам справи, не можуть бути підставами для зміни рішення суду першої інстанції від 10.11.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню і матеріальному забезпеченню дитини, і тому, не тільки відповідач, який проживає окремо від дитини, а і позивач зобов`язана приймати участь в утриманні дитини, тобто, утримання дитини має відбуватися не лише за рахунок відповідача. За доводами апелянта, до подання даного позову, відповідач належним чином виконував всі свої обов`язки щодо виховання і утримання дитини. Відповідач офіційно працевлаштований та має постійний заробіток, що становить біля 40 000 грн. щомісяця. Апелянт вказує, що у разі стягнення з нього аліментів на утримання його дочки у розмірі 1/4 частки від заробітку щомісячно, даний розмір буде становити близько 10 000 грн., щомісячно. Враховуючи принцип рівності батьків щодо дитини, та у разі задоволення позову в повному обсязі, позивач повинна довести та надати докази, що середній розмір витрат на утримання дитини становить 20 000 грн. щомісячно, із яких частка матері складає - 10 000 грн., проте, даних доказів матеріали справи не містять. Апелянт зазначає, що визначений судом розмір щомісячних витрат на дитину такого віку, як його дочка, є явно завищеним, та не відповідає реальності. Апелянт вважає за необхідне провести стягнення з нього аліментів на утримання дочки у розмірі 1/8 частини всіх видів його доходів щомісячно, що буде становити біля 5 000 грн., щомісячно. За доводами апелянта, у нього є непрацездатний батько (пенсіонер), який має тяжке захворювання, що потребує додаткових фінансових витрат на його лікування, оскільки пенсії батька у розмірі 4 041 грн. 93 коп., не вистачає на придбання ліків. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не врахував положення статті 182 Сімейного кодексу України, при цьому, позивачем не доведено щомісячний розмір постійних витрат на дитину.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.11.2023 року, виходячи із наступного.

Згідно статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до п.1, п.2 статті 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Частинами 2,3 статті 11 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У п.54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року №31111/04 у справі Хант проти України суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Олссон проти Швеції (№2) від 27.11.1992 року, Серія А, № 250, статті 35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.2 статті 150, статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із положеннями ч.3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до приписів ч.1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.11.2023 року щодо наявності підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.09.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи даний спір по суті вимог заявленого позову, суд першої інстанції врахував досліджені обставини даної справи та надані сторонами докази, вимоги Закону, який регламентує спірні правовідносини, обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину, стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, наявність у нього непрацездатного батька, відсутність на його утриманні інших дітей. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що вказаний розмір аліментів забезпечить як найкращі інтереси дитини сторін спору, так і рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що відповідає положенням Конвенції про права дитини.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки дані висновки суду узгоджуються із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що захворювання батька відповідача, що є документально підтвердженим (а.с.32-35), є безумовно тяжкою життєвою обставиною, і згідно доводів апеляційної скарги, відповідач надає йому допомогу. Разом з тим, вказана обставина не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку утримання його дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом сплати аліментів у визначеному судом розмірі.

Доводи апелянта відносно значно вищого розміру доходів відповідача, у порівнянні із доходами позивача, а також щодо рівності батьків щодо витрат на утримання дитини, не можуть бути підставою для зменшення розміру стягнутих рішенням суду від 10.11.2023 року аліментів на утримання дитини, у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, що не перевищує максимального розміру аліментів на дитину відповідного віку, встановленого Законом. Апелянтом не доведено належними та достатніми доказами, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України, факту неможливості сплати ним аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки, у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.11.2023 року, і за даних обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.11.2023 року, необхідно залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 також просила апеляційний суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат, стягнувши на її користь 3 000 грн. втрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, надавши при цьому відповідні докази понесення нею вказаних витрат.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу сторона відповідача просить повернути позивачу додані нею докази, як такі, що подані в порушення норм процесуального Закону, без клопотання про продовження строку на подачу додаткових доказів, та не приймати їх до уваги.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дане клопотання сторони відповідача є необґрунтованим, оскільки його доводи спростовуються матеріалами справи. А саме, відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 було подано позивачем 14.02.2024 року (а.с.141), і тому, із врахуванням дати отримання позивачем ухвали апеляційного суду від 22.01.2024 року про відкриття апеляційного провадження у даній справі, а саме, 05.02.2024 року (а.с.83), встановлений апеляційним судом строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу та доданих до нього документів, позивачем не пропущено.

Обговорюючи питання щодо стягнення на користь позивача судових витрат у розмірі 3 000 грн. на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до приписів ч.1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України регламентовано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі наведеного, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2)необхідність; 3)розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей: 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі, і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін, без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказаний висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №750/2055/20, провадження №14-16723св20.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява №19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Як вбачається із матеріалів справи, інтереси позивача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляє адвокат Дяченко К.О., на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 09.02.2024 року, серії СВ №1075763 (а.с.134), та договору про надання правової допомоги №10 від 09.02.2024 року (а.с.135-135,зворот). Матеріали справи також містять в собі свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Дяченко К.О., Серія ЧН №001159 від 08.07.2022 року (а.с.134,зворот).

Розділом 3 договору про надання правової допомоги №10 від 09.02.2024 року (а.с.135-135, зворот), укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Дяченко К.О., визначено розмір гонорару. Зокрема, згідно п.3.3. даного договору, розмір гонорару адвоката визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

Додатковою угодою до договору про надання правової допомоги №10 від 09.02.2024 року від 13.02.2024 року, визначено вартість послуг, враховуючи рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, затверджені рішенням Ради адвокатів Чернігівської області, а саме (а.с.136-136, зворот): консультація (усна з вивченням документів) - 500 грн., складання відзиву на апеляційну скаргу до суду виготовлення додатків, відповідно до кількості учасників судового процесу - 2 500 грн.

Згідно акта від 13.02.2024 року прийому-передачі виконаних робіт, з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати адвоката (гонорару), згідно договору надання правової допомоги (а.с.137), розрахунок витраченого адвокатом часу та обсягу робіт, станом на день складання акту: консультація (ознайомлення з матеріалами, наданими довірителем) - 30 хв., підготовка проекту відзиву на апеляційну скаргу - 5 год., укладання договору про надання правничої допомоги, подача документів до суду - 30 хв. Всього: 6 годин, вартість 1 години, за домовленістю сторін, складає: 500 грн. Сторони домовились, що загальна вартість послуг (гонорар) складає: 3 000 грн. При цьому, загальна вартість послуг, наданих адвокатом, зазначених у цьому акті, складає 3 000 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 13.02.2024 року (а.с.138), ОСОБА_1 сплатила 3 000 грн. адвокату Дяченко К.О. за надання професійної правничої допомоги, на підставі вищевказаних документів.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.84,85), зазначені вище документи були направлені стороною позивача на відповідні адреси сторони відповідача. При цьому, у відповіді сторони відповідача на відзив на апеляційну скаргу, не міститься клопотань про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, у розумінні їх неспівмірності, як це визначено приписами ч.5,ч.6 статті 137 ЦПК України.

На підставі положень статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, із врахуванням наданих стороною позивача вищезазначених доказів щодо витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, а також відсутності заперечень відповідача та відповідних доводів щодо неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 (три тисячі) грн., в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.134-138) судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 листопада 2023 року, залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 (три тисячі) грн., в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 19.07.2024 року.

Головуючий: Судді: