У Х В А Л А

17 липня 2024 року

м. Київ

справа № 754/1822/23

провадження № 61-9118ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вичікова Віктора Васильовича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 08 травня 2024 року в справі за позовом Адвокатського бюро «Ігнатюк та партнери» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати гонорару за договором про надання правової допомоги та

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Адвокатське бюро «Ігнатюк та партнери» (далі - АБ «Ігнатюк та партнери», бюро) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати гонорару за договором про надання правової допомоги.

Позивач вказував, що 01 лютого 2019 року між АБ «Ігнатюк та партнери» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого бюро взяло на себе зобов`язання надати відповідачу правову консультацію, здійснити представництво та надати інші види правової допомоги, в тому числі, в судах під час вирішення спору про протиправність дій органів Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) в частині перерахунку раніше призначеної відповідачу, як прокурору, пенсії за вислугою років.

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 договору за надання правової допомоги відповідач сплачує бюро гонорар у розмірі 221 565,54 грн, який становить суму трьох перерахованих місячних пенсійних виплат. На виконання умов вказаного договору ОСОБА_1 було сплачено 10 800,00 грн.

Відповідачу було надано правову консультацію, здійснено збір доказів для підготовки позову, виконано розрахунок розміру заробітної плати, підготовлено та подано відповідні позови до Тернопільського окружного адміністративного суду від імені ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

29 березня 2019 року рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду в справі № 500/535/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ у м. Києві від 20 лютого 2019 року № 35656/03 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку з 19 лютого 2018 року пенсії за вислугою років, у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657

«Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 19 лютого 2018 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років

ОСОБА_1 , без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати, яка визначена висновком № 10 судової економічної експертизи судового експерта Перепелиці С. Н. від 15 березня 2019 року та складає 82 061,32 грн без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

18 жовтня 2020 року бюро направило ОСОБА_1 претензію в порядку досудового врегулювання цивільно-правового спору, відповідно до якої просило останню виконати умови договору про надання правової допомоги, сплативши гонорар у розмірі 210 765,54 грн.

18 листопада 2020 року ОСОБА_1 направила бюро відповідь на претензію, згідно з якою станом на 18 листопада 2020 року органами ПФУ рішення суду в частині перерахунку та виплати їй пенсії не виконано.

22 червня 2021 року та 13 вересня 2022 року АБ «Ігнатюк та партнери» направлено ОСОБА_1 претензію в порядку досудового врегулювання цивільно-правового спору про сплату гонорару за договором про надання правової допомоги.

Відповідно до листа Головного управління ПФУ в м. Києві від 31 січня 2023 року розпорядженням від 11 липня 2019 року рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі за позовом ОСОБА_1 було виконано в межах резолютивної частини. Виплату пенсії у новому розмірі та кошти з 20 червня до

31 липня 2019 року нараховані у серпні 2019 року через банківську установу. Борг за період з 19 лютого 2018 року по 19 лютого 2019 року нарахований та виплачений у травні 2021 року через банківську установу.

Отже, ОСОБА_1 у порушення прав АБ «Ігнатюк та партнери» умови договору про надання правової допомоги належним чином не виконала, гонорар у повному обсязі в добровільному порядку не сплатила.

З урахуванням викладеного АБ «Ігнатюк та партнери» просило суд стягнути

з ОСОБА_1 гонорар у розмірі 210 765,54 грн, а також на підставі

статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) інфляційні втрати в розмірі 69 401,10 грн та 3 % річних у розмірі 10 965,58 грн.

22 травня 2023 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва позов

АБ «Ігнатюк та партнери» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Ігнатюк та партнери» заборгованість

зі сплати гонорару за договором про надання правової допомоги від 01 лютого 2019 року у розмірі 210 765,54 грн, 3 % річних у розмірі 10 965,58 грн, інфляційні втрати у розмірі 69 401,10 грн.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

08 травня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Ігнатюк та партнери» заборгованість зі сплати гонорару за договором про надання правової допомоги від 01 лютого

2019 року в розмірі 210 765,54 грн, 3 % річних у розмірі 10 965, 58 грн, інфляційні втрати в сумі 69 401,10 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

24 червня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвоката Вичіков В. В. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Необхідно відмовити в відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі незначної складності з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

22 листопада 2023 року Рішенням Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним).

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Установлений у пункті 2частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»);значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково.

У справі предметом позову є вимога про стягнення заборгованості зі сплати гонорару за договором про надання правової допомоги в розмірі 291 132, 22 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою з огляду на свої властивості, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України міститься серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу справою незначної складності.

У касаційній скарзі не зазначено, що розгляд справи в касаційному суді має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

У доводах касаційної скарги відсутнє посилання на суспільний інтерес у вирішенні спору та необхідність у формуванні чи суперечливість у практиці застосування статей 526, 599, 610, 612, 625, 901, 903 ЦК України, статей 1, 26, 27, 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» а доводи стосуються питання оцінки доказів судами попередніх інстанцій.

Верховний Суд не вбачає підстав, за наявності яких судові рішення в справі незначної складності з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, мали б бути переглянуті в касаційному порядку.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Вичіков В. В. подав касаційну скаргу на судові рішення в справі незначної складності, з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити в відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Вичікова Віктора Васильовича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року в справі за позовом Адвокатського бюро «Ігнатюк та партнери» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати гонорару за договором про надання правової допомоги.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров