Справа № 204/4878/24
Провадження № 2/204/2573/24 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника відповідача в режимі відеоконференції Нагорної Н.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з втратою працездатності,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з втратою працездатності.

21 жовтня 2024 року від представника відповідача надійшла заява про повернення позовної заяви, відповідно до якої вказано наступне. Позовна заява до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з втратою працездатності, від імені позивача підписано і подано представником позивача ОСОБА_2 . Позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилось 18 років. Докази, які підтверджують недієздатність, обмежену дієздатність позивача суду надано не було. У судовому засіданні 18.10.2024 року судом було встановлено, що представник позивача ОСОБА_2 , не є ані законним представником, у розуміння ст. 59 ЦПК України, ані адвокатом. Таким чином, позовна заява у справі № 204/4878/24 подано і підписано особою, яка не має права її підписувати, що, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, є підставою для її повернення.

28 жовтня 2024 року через систему Електронний суд ОСОБА_1 подано до суду уточнену позовну заяву.

05 листопада 2024 року від представника відповідача надійшла заява про залишення заяви без розгляду, відповідно до якої вказано наступне. Позовна заява до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з втратою працездатності, від імені позивача підписано і подано представником позивача ОСОБА_2 , яка не є ані законним представником, у розуміння ст. 59 ЦПК України, ані адвокатом. Таким чином, позовна заява у справі № 204/4878/24 подано і підписано особою, яка не має права її підписувати, що, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, є підставою для її повернення. У зв`язку з чим, відповідачем 21.10.2024 року було подано до суду клопотання про повернення позовної заяви, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України. 28 жовтня 2024 позивачем було подано уточнену позовну заяву у справі № 204/4878/24. Ознайомившись із уточненою позовною заявою вважаємо, що вона підлягає залишенню без розгляду виходячи з наступних підстав. Зі змісту уточненої позовної заяви вбачається, що позивач підтримує ті ж самі позовні вимоги, не збільшуючи та не зменшуючи їх. Предмет і підстави уточненої позовної заяви ідентичні позовній заяві, на підставі якої судом було відкрито провадження у справі № 204/4878/24. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала подані клопотання та просила їх задовольнити.

Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Вказана концепція знайшла своє закріплення у національному законодавстві. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Таким чином, законодавче ругелювання порядку звернення до суду з цивільним позовом регламентовано відповідними нормами ЦПК України, та є складовим елементом загального права на звернення до суду за захистом прав, гарантованого ст. 6 Конвенції.

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

За змістом статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представником у суді (ст. 60 ЦПК України) може бути адвокат або законний представник. Учасниками не заперечувалося, що представник позивача - адвокат Гайворонський Р. В. здійснює представництво саме як адвокат.

Частиною 4 ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Перелік таких документів є вичерпним.

На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_2 до позовної заяви додано копію довіреності від 30 березня 2024 року.

Ухвалою суду від 22 травня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28.08.2024 року.

Згідно зі статтею 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

За приписами частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у ст. 61 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 1 частини 1 статті 274 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються справи: малозначні справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з втратою працездатності. Ціна позову у даній справі перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому вказана справа не є малозначною. Відтак, положення частини 2 статті 60 ЦПК України щодо можливості представництва сторони особою, яка досягла вісімнадцяти років та має цивільну процесуальну дієздатність, в даному випадку не застосовуються.

На підтвердження повноважень представляти інтереси позивача ОСОБА_2 надано довіреність. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що вона має статус адвоката.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Установивши, що заява подана представником, який не є адвокатом, та враховуючи, що спір у цій справі не є малозначним, а розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження, суд дійшов висновку, що вказана позовна заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки вона подана особою, яка не має права повноважень на ведення даної справи. Вказане відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Таким чином, оскільки позовну заяву ОСОБА_1 , яка подана та підписана представником ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з втратою працездатності - залишено без розгляду, то відсутні підстави для прийняття уточненої позовної заяви.

Таким чином, уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з втратою працездатності слід повернути без розгляду.

У той же час, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці, що вона може звернутися до суду з даним позовом повторно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 182-183, 223, 247, 257, 258-261, 352-355 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка подана та підписана представником ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з втратою працездатності - залишити без розгляду.

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з втратою працездатності - повернути без розгляду.

Роз`яснити позивачці, що вона може звернутися до суду з даним позовом повторно.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення суддею в порядку ч. 1 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Самсонова