ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8908/24 Справа № 932/9557/23 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чіп Ярослав Миколайович, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року в цивільній справі номер 932/9557/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 09.03.2023 року в м. Дніпро в районі перехрестя вул. Володимира Мономаха та вул. Князя Володимира Великого відбулось ДТП за участю автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2023 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить позивачу на праві власності. Для оцінки нанесеного в результаті аварійного пошкодження автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , матеріального збитку, він звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 та отримав звіт №98/62.10.23 про оцінку вартості матеріального збитку від 03.10.2023 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, складає 524286,28 грн, ринкова вартість КТЗ марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , до пошкодження, становить 419418,36 грн, ринкова вартість КТЗ марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після пошкодження, становить 198721,86 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідачки матеріальну шкоду з урахуванням франшизи у розмірі 100468,47 грн (419418,36 грн сума матеріального збитку (вартість автомобіля до ДТП) 198721,86 грн вартість автомобіля після ДТП 122728,03 грн розмір страхового відшкодування ПАТ НАСК «ОРАНТА» + 2500 грн франшиза = 100468,47 грн).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування

матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди у розмірі 100468,47 грн, понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн, а всього 125468,47 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чіп Я.М., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року у справі №932/9557/23 та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі, стягнути з позивача судові витрати по справі, що складаються з оплати відповідачем судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного та всебічного дослідження обставин, що мають значення для справи.

Роздруківкою з бази даних МТСБУ підтверджується факт страхування відповідачем своєї цивільно-правової відповідальності, що також не оспорюється позивачем по справі.

Обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди майну потерпілої особи (позивачу) забезпеченим (застрахованим) транспортним засобом саме покладається на вказану компанію в межах загального ліміту відповідальності страховика (160000,00 грн). Позиція позивача та суду першої інстанції про те, що саме відповідач має відшкодувати заподіяний збиток, який не перебільшує встановлений законом ліміт відповідальності страховика, є помилкова, та спростовується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п. 56, 57, 69, 72, 73 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц).

В підтвердження розміру спричиненого збитку позивачем наданий суду першої інстанції такий доказ як, Звіт про оцінку вартості матеріального збитку №98/62.10.23, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 .

Вказаний доказ не можна вважати належним та допустимим з огляду на наступне.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом, який складає висновок (а не оцінювачем, як це зроблено у звіті, на який посилається позивач), і тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд. Позивачем не надано доказів про те, що залучений ним оцінювач ФОП ОСОБА_3 є судовим експертом, тому повноважень на складання спірного звіту без особистого огляду пошкодженого транспортного засобу у вказаного оцінювача не було.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року по справі №752/16797/14-ц (п. 44, 45) сформувала правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт про оцінку майна, який особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб.

Оскільки Звіт про оцінку вартості матеріального збитку №98/62.10.23, який виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , складено з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, сторона відповідача обґрунтовано вважає вказаний звіт не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно стягнуто на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн, оскільки справа розглядалась без участі сторін, є за своєю суттю не складною, не потребувала проведення експертиз, залучення та допит свідків, дослідження чисельних доказів, а тому такий розмір гонорару є неспіврозмірним із обсягом наданих юридичних послуг. З цих підстав відповідач клопоче перед судом про зменшення судових витрат на правничу допомогу до 1000,00 гривень у разі відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Від позивача ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Мельниченко М.С., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2024 року.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Honda CR-2», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП, яка мала місце 09.03.2023 року, була застрахована в ПАТ НАСК «ОРАНТА», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №2698245, період страхування з 14.04.2022 року по 13.04.2023 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 130000,00 грн, франшиза 2500,00 грн. Поліс №2698245 укладено 13.04.2022 року, до набрання законної сили постанови Правління Національного банку України №109 від 30.05.2022 року, яка регламентує збільшення страхових лімітів, а отже твердження представника відповідача про необхідність застосування в даному випадку збільшеного ліміту страховика не знаходить свого підтвердження.

Наданий позивачем Звіт про оцінку вартості матеріального збитку складено у відповідності до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України та Фонду Державного Майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395. В свою чергу, стороною відповідача, окрім як необґрунтованих посилань на порушення експертом положень Методики, не надано будь-яких інших доказів на спростування розміру відновлювального ремонту та матеріального збитку, зазначеного в наданому позивачем висновку про оцінку, зокрема не заявлено клопотання про призначення судової експертизи із зазначеного питання. Суб`єктом оціночної діяльності було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, зображення якого було зафіксовано у наданих позивачем цифрових фотознімках, та визначено його технічний стан після дорожньо-транспортної пригоди. Суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_3 під час складання звіту був обізнаний та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, про що зазначено безпосередньо у звіті. Вищевказане спростовує твердження відповідача про неналежність та недопустимість наданого позивачем звіту про оцінку вартості матеріального збитку.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Чіп Я.М. в судовому з0асіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивача Міненка адвокат Калугін Д.О. апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 09.03.2023 року о 07 год. 30 хв. на перехресті вул. Володимира Мономаха та вул. Князя Володимира Великого в м. Дніпро відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2023 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення (а.с. 9).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 30.12.2021 року власником транспортного засобу марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 (а.с. 7).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ НАСК «ОРАНТА», 07.04.2024 року позивачем отримано страхове відшкодування від ПАТ НАСК «ОРАНТА» у розмірі 122728,03 грн (а.с. 32).

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку №98/62.10.23 суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 вартість матеріального збитку транспортного засобу марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 419418,36 грн; ринкова вартість транспортного засобу марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 198721,86 грн (а.с. 10-31).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. позивач надав суду: договір №232/23 про надання правової допомоги від 08 вересня 2023 року, укладений між клієнтом ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Мельниченко та партнери», в особі керівника Мельниченка М.С. (а.с. 45-46); акт приймання-передачі виконаних робіт від 07 листопада 2023 року, в якому зроблено детальний опис наданих послуг та згідно з яким Адвокатським бюро «Мельниченко та партнери» надано правову допомогу щодо підготовки до судового розгляду цивільної справи про відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди, а ОСОБА_2 прийняв виконані роботи на суму 25000,00 грн (а.с. 49-48); квитанцію про сплату 25000,00 грн за надання послуг №0.0..1. (а.с. 34).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Стягуючи з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з доведеності належними доказами фактичності та обґрунтованості таких витрат.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню

потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Спосіб відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, визначає суд за вибором потерпілого (ч. 1 ст. 1192 ЦК України) і може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Потерпілому, як кредитору, належить право вимоги як в деліктному так і договірному видах зобов`язань. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 ч. 2 цієї статті визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Як передбачено п. 36.6 ст. 36 «Про ОСЦПВВНТЗ», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

При цьому, франшиза в будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення та її наявність у договорі обумовлена згодою сторін. Встановлюючи розмір франшизи, страхувальник фактично погоджується, що у разі настання страхового випадку визначена шкода не буде покриватися сумою франшизи. Тому обов`язок компенсувати суму франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, вказаними вище положеннями закону покладається на страхувальника або особу, яка є відповідальною за завдані збитки. Отже, у позивача після виплати страховиком страхового відшкодування, зменшеного на суму франшизи, виникло право вимоги до відповідача відшкодувати суму цієї франшизи, яка по своїй суті є компенсацією майнової шкоди та різницею між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховою виплатою, а у відповідача як у відповідальної за завдані позивачу збитки особи, відповідно, виник обов`язок оплатити цю шкоду позивачу.

Судом встановлено, що 09.03.2023 року о 07 год. 30 хв. на перехресті вул. Володимира Мономаха та вул. Князя Володимира Великого в м. Дніпро відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

З постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2023 року у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 30.12.2021 року власником транспортного засобу марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є

ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ НАСК «ОРАНТА», 07.04.2024 року позивачем отримано страхове відшкодування від ПАТ НАСК «ОРАНТА» у розмірі 122728,03 грн.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку №98/62.10.23 суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 вартість матеріального збитку транспортного засобу марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 419418,36 грн; ринкова вартість транспортного засобу марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 198721,86 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність факту завдання шкоди у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася з вини відповідачки, розміру завданої шкоди, з наданням належних, допустимих та достовірних доказів. Тому відповідачка ОСОБА_1 відповідно до закону зобов`язана відшкодувати цю шкоду.

Довід апеляційної скарги про обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди майну потерпілої особи (позивачу) забезпеченим (застрахованим) транспортним засобом саме покладається на вказану компанію в межах загального ліміту відповідальності страховика (160000,00 грн), апеляційний суд відхиляє як безпідставний, оскільки поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №2698245 укладено 13.04.2022 року, тобто до набрання законної сили постановою Правління Національного банку України №109 від 30.05.2022 року, якою збільшено страховий ліміт за полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів до 160000,00 грн.

Крім того, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводу апеляційної скарги про неналежність доказу Звіту про оцінку вартості матеріального збитку №98/62.10.23 через його складення без огляду пошкодженого транспортного засобу, оскільки вказаний Звіт складено у відповідності до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду Державного Майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, з належним оглядом пошкодженого транспортного засобу. Будь-яких доказів зворотного відповідачка не надала.

Разом з тим, розглядаючи довід апеляційної скарги в частині розподілу судових витрат, апеляційний суд виходить з наступного.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн позивач надав суду:

договір №232/23 про надання правової допомоги від 08 вересня 2023 року, укладений між клієнтом ОСОБА_2 та Адвокатським бюро «Мельниченко та партнери», в особі керівника Мельниченка М.С. (а.с. 45-46);

опис робіт на виконання договору №232/23 та акт приймання-передачі виконаних робіт від 07 листопада 2023 року, згідно яких адвокатським бюро «Мельниченко та партнери» надано правову допомогу щодо підготовки до судового розгляду цивільної справи про відшкодування ОСОБА_1 матеріальної шкоди, а ОСОБА_2 прийняв виконані роботи на загальну суму 25000 грн (48, 49);

квитанцію про сплату вказаної суми за надання послуг №0.0..1. (а.с. 47).

Перевіряючи обґрунтованість стягнення витрат на професійну правничу допомогу розмірі 25000,00 грн, апеляційний суд враховує позицію, наведену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21, відповідно до якої частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі № 927/237/20).

Дослідивши документи, якими підтверджуються витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 25000, 00 грн не є пропорційним до предмета спору та не є обґрунтованим.

З огляду на наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи (яка, на думку колегії суддів, не є занадто складною), апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, в обсязі, який підлягає відшкодуванню позивачем, у сумі 8500,00 грн. Такий розмір буде об`єктивним та справедливим.

Отже, довід апеляційної скарги про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, ухвалив цій частині судове рішення, яке не в повній мірі відповідає нормам процесуального права та обставинам справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення в цій частині.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чіп Ярослав Миколайович, задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року змінити в частині розподілу витрати на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2024 року.

Судді: