П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 757/34494/23

Провадження: № 22-ц/824/14671/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року, постановлену під головуванням судді Григоренко І. В.,

у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та встановлення факту прийняття спадщини, заінтересовані особи: Київська міська рада, Калинівська селищна рада,

у с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною заявою, яка обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який є її родичем, та який згідно заповіту заповідав їй, ОСОБА_2 , все своє майно. Відмічає, що починаючи з серпня 2019 року та до моменту смерті ОСОБА_3 вона постійно проживала з ним, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Так, після смерті спадкодавця вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Акімова О. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва, постанова мотивована тим, що задеклароване місце заявника відмінне від задекларованого місця проживання померлого, а також з підстав пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Вважає, що має право на спадкування за заповітом, оскільки постійно проживала з померлим ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а згідно заповіту останній заповів їй все своє майно. За таких обставин, просила суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем та встановити факт прийняття спадщини.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та встановлення факту прийняття спадщини залишено без розгляду.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Логінов Д. В. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом не враховано тих обставин, що у разі постійного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та у разі відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, спадкоємець має право звернутися до суду саме із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відмітив, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно, але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Проте, залишаючи заяву без розгляду з тих підстав, що із заяви про встановлення факту вбачається спір про право, суд першої інстанції зазначеного не врахував, а тому висновок суду є помилковим.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, адвокат Логінов Д. В. в інтересах ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи без його участі, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності заявниці та її представника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Залишаючи заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не оскаржувала відповідну постанову приватного нотаріуса, а відтак за результатами розгляду даної заяви, суд позбавлений можливості встановити факт прийняття спадщини, адже відповідна процедура відноситься до компетенції нотаріуса за результатами розгляду заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, а з урахуванням відмови нотаріуса, оскарження якої передбачено в порядку позовного провадження, відповідно існує спір про право.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З наведеного виходить, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Тобто, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Уразі встановлення обставин того, що факт, який просить встановити заявник, пов`язаний з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд відмовляє у відкритті провадження або залишає заяву без розгляду, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 13).

12.07.2023 рокуОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Акімової О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

В той же день, постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Акімової О. В. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 15).

Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом зазначено, що відповідно до заяви та інформації про задеклароване місце проживання особи, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що не відповідає п. 3.19-3.20 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та не є місцем проживання спадкодавця на день смерті. Відповідна постанова приватного нотаріусу до суду не оскаржувалась. Відомостей щодо довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи,виданої заявнику,постанова приватного нотаріуса не містить.

Вказані обставини слугували підставою звернення ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та факту прийняття спадщини.

Так, відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.09.2021 року у справі №227/3750/19.

Відтак, суд першої інстанції правильно виходив з того, що розгляд даної категорії справ підлягає в порядку позовного провадження, відповідно існує спір про право заявника щодо належного розгляду такої заяви.

Поряд з цим, колегія суддів відмічає, що в даних правовідносинах визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (див. постанову Верховного Суду від 22.09.2021 року у справі №227/3750/19).

У зв`язку з викладеним вище, суд першої інстанції помилково виходив з того, що ефективним способом захисту є звернення ОСОБА_2 до суду з позовом щодо оскарження відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що роз`яснення суду щодо оскарження дій нотаріуса підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення, а відтак ухвала Печерського районного міста Києва від 09 квітня 2024 року підлягає зміні, а апеляційна скарга адвоката Логінова Д. В. задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини судового рішення роз`яснення суду щодо оскарження дій нотаріуса.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення складено 25.11.2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова