Провадження №4-с/756/92/24
У Х В А Л А

23 жовтня 2024 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

при секретарі - Марценюк А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на дії головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лукашенко Олени Сергіївни, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Дебт Форс» через свого представника звернулось до суду із вищевказаною скаргою, у якій просить:

- визнати незаконними дії головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції Лукашенко Олени Сергіївни, під час розподілу стягнутих з боржника сум та винесення постанови ВП НОМЕР_1 від 17.09.2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу;

??- скасувати постанову ВП НОМЕР_1 від 17.09.2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу;

???- зобов`язати головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції Лукашенко Олену Сергіївну здійснити розподіл стягнутих з боржника сум, у межах виконавчого провадження НОМЕР_1, у відповідності до вимог ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: перерахувати ТОВ «Дебт Форс» 41 284,04 грн. в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 та 8 451,66 грн. в рахунок погашення виконавчого збору;

- зобов`язати головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції Лукашенко Олену Сергіївну винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами Закону, а саме: зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США, як зазначено у виконавчому документі та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.

Представник скаржника зазначає, що 22.12.2010 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі №2-520/2010, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 116 407,94 доларів США заборгованості та 1 820 грн. судових витрат.

06.06.2024 року Оболонським районним судом м. Києва постановлено ухвалу у справі №756/5512/24, якою змінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Дебт Форс».

17.09.2024 року головним державним виконавцем винесено постанову ВП НОМЕР_1 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині якої зазначено зокрема: «Залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 894 053,77 грн.; сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 49 735,69 грн.

Також на виконавчому листі здійснено відмітку держаного виконавця, відповідно до якої: «Борг в сумі 928 834,63 грн. стягнуто частково та станом на 17.09.2024 року залишок боргу становить 894 053,77 грн. Виконавчий збір в сумі 92 883,46 стягнуто частково та станом на 17.09.2024 залишок становить - 43 147,77 грн., виконавчий збір винесено в окреме провадження.»

Представник скаржника вказує, що державний виконавець у постанові про повернення та у відмітці на виконавчому документі мав вказати залишок нестягнутої заборгованості саме у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документі тобто в доларах США, а не в гривнях. Також вказує, що державним виконавцем, в порушення вимог ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», було невірно здійснено розподіл стягнутих з боржника сум та надмірно стягнуто виконавчий збір на загальну суму 41 284,04 грн. (49 735,69 - 8451,66 = 41 284,04), який підлягає поверненню та подальшому перерахуванню стягувачу, в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Державний виконавець подала до суду пояснення, в яких перелічує вчиненні процесуальні дії, просить в задоволенні скарги відмовити.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу за відсутності вказаних осіб, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що наявні підстави для задоволення скарги з наступних підстав.

З матеріалів скарги вбачається, що 22.12.2010 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі №2-520/2010, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 116 407,94 доларів США заборгованості та 1 820 грн. судових витрат.

06.06.2024 року Оболонським районним судом м. Києва постановлено ухвалу у справі №756/5512/24, якою змінено стягувача на ТОВ «Дебт Форс».

17.09.2024 року головним державним виконавцем винесено постанову ВП НОМЕР_1 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині якої зазначено зокрема: «Залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 894 053,77 грн.; сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 49 735,69 грн.

Також на виконавчому листі здійснено відмітку держаного виконавця, відповідно до якої: «Борг в сумі 928 834,63 грн. стягнуто частково та станом на 17.09.2024 року залишок боргу становить 894 053,77 грн. Виконавчий збір в сумі 92 883,46 стягнуто частково та станом на 17.09.2024 залишок становить - 43 147,77 грн., та виконавчий збір винесено в окреме провадження.»

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Судом встановлено, що державний виконавець у постанові ВП НОМЕР_1 від 17.09.2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу, окрім іншого, здійснив розподіл стягнутих з боржника сум та стягнув виконавчий збір на загальну суму 41 284,04 грн.

При цьому, судом встановлено, що в порушення вимог ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було невірно здійснено розподіл стягнутих з боржника сум та надмірно стягнуто виконавчий збір, оскільки виконавчий збір повинен був стягуватись у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не усієї суми заборгованості яка підлягала стягненню за виконавчим листом.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті.

У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинно було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Наведені правові висновки викладені у постанові ВС КЦС від 05.02.2020 (справа № 750/2000/18).

Судом встановлено, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Оболонським районним судом м. Києва на підставі рішення цього суду від 22.12.2010 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 116 407,94 доларів США заборгованості та 1 820 грн. судових витрат.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржника грошові кошти саме в іноземній валюті.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Зазначене узгоджується також з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження N 14-134цс18).

Враховуючи викладене, державний виконавець під час винесення постанови ВП НОМЕР_1 від 17.09.2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу, не враховував положення статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме те, що між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - доларах США, а отже залишок заборгованості у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу повинен зазначатись саме у доларах США.

З огляду на зазначене суд вважає за потрібне скаргу задовольнити.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Визнати незаконними дії головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції Лукашенко Олени Сергіївни, під час розподілу стягнутих з боржника сум та винесення постанови ВП НОМЕР_1 від 17.09.2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

Скасувати постанову ВП НОМЕР_1 від 17.09.2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

Зобов`язати головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції Лукашенко Олену Сергіївну здійснити розподіл стягнутих з боржника сум, у межах виконавчого провадження НОМЕР_1, у відповідності до вимог ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язати головного державного виконавця Хмільницького відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції Лукашенко Олену Сергіївну винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами Закону, а саме: зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США, як зазначено у виконавчому документі та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.В. Шевчук