РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/2173/23

Провадження № 2/293/147/2024

15 липня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

В С Т А Н О В И В:

І. СУТЬ СПРАВИ

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовною заявою, за змістом якої просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №С-404-0 в розмірі 30327,75 грн, та за кредитним договором №748652800 в розмірі - 13060,00 грн, а всього - 47157,75 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору №С-404-0 укладеного ОСОБА_1 04.03.2019 з Акціонерним товариством «Ідея банк» та умов кредитного договору №748652800 укладеного ОСОБА_1 06.04.2019 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить як правонаступник кредитора стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість, що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 28.12.2023, справа передана на розгляд судді Збаражському О.М.

На виконання вимог ч.8 ст.187 ЦПК України, судом 29.12.2023 отримано відомості про адресу реєстрації відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 04.01.2024 відкрито провадження у справі №293/2173/23, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 29.02.2024 здійснено перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи призначений на 28.03.2024.

Ухвалою суду від 28.03.2024, яка в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 23.04.2024.

23.04.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючого суді в нарадчій кімнаті по справі №293/2070/23. Розгляд справи відкладено на 29.05.2024.

Ухвалою суду від 29.05.2024, яка в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 15.07.2024.

15.07.2024 сторони в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись встановленим порядком.

Згідно заяви зазначеної у прохальній частині позовної заяви, позивач просив здійснювати розгляд справи за відсутності його представника.

Відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явився в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав. Правом на подання відзиву не скористався.

Виклик відповідача до суду здійснювався судом шляхом направлення судової повістки за його зареєстрованим місцем проживання, однак на адресу суду повернулись судові повістки про виклик позивача до суду без вручення їх адресату.

Крім того, відповідач повідомлявся про дату час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 29.05.2024.

Враховуючи норм ст. 128 ЦПК України, суд рахує, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У судовому засіданні 15.07.2024 відповідно до ст. 268 ЦПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

04.03.2019 між Акціонерним товариством «Ідея банк» та ОСОБА_1 укладено договір №С-404-0 про відкриття кредитної кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с.7).

За умовами договору банк зобов`язався відкрити клієнту в рамках банківського продукту Card Blanche Blue ID INS, Online поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня (надалі - рахунок), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредиткою схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та ДКБО, та випустити клієнту платіжну картку. Згідно п. 2.1 угоди, максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000гривень. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 10000гривень та може бути змінений в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії за ініціативою банку, про що буде повідомлено клієнта додатково. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00 % річних (п.2.3 угоди).

Підписанням вказаної угоди відповідач підтвердив, що ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредитної лінії (п.4 угоди). Крім того, ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що ознайомився, погодився з умовами та тарифами на послуги банку.

Згідно розрахунку заборгованості сформованого позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором №С-404-0 від 04.03.2019 склала 30327,75гривень (а.с.15).

07.07.2023 Акціонерне товариство «Ідея банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу, відповідно до умов якого Акціонерне товариство «Ідея банк» передало (відступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні Акціонерному товариству «Ідея банк» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладення цього договору тощо. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною договору (а.с.16-17).

Згідно витягу з реєстру боржників №2 до договору факторингу №07072023 від 07.07.2023, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №С-404-0 від 04.03.2019 в розмірі 30327,75 гривень. Зазначений витяг не підписаний сторонами.

На виконання умов договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перерахувало на рахунок АТ «Ідея банк» загальну суму фінансування в розмірі 15300000,00гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №19913 від 11.07.2023 (а.с.19).

Крім того, 06.04.2019 ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» уклали договір №748652800, за умовами якого товариство зобов`язалось надати грошові кошти ОСОБА_1 у сумі 5000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.4. договору (а.с.22-23).

Згідно умов договору строк дії договору становить 30 днів.

Відповідно до п. 1.4 договору, процентна ставка за користування коштами кредиту складає 0,85 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. договору. Згідно п.1.5. договору позичальник з урахуванням положень п.1.4. договору зобов`язався сплатити товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 310,25 % річних. Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

03.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» уклали договір, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» зобов`язалось передати (відступити) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» за плату на умовах визначених договором.

Відповідно до п.4.1. договору, право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог.

Згідно витягу з реєстру боржників №7 до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №748652800 в розмірі 13060гривень. Зазначений витяг сформований ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та не підписаний його сторонами (а.с.26).

Згідно розрахунку заборгованості сформованого позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором №748652800 склала 16830 гривень (а.с. 27 зворот).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за кредитними договорами №С-404-0 від 04.03.2019 в розмірі 30327,75 гривень та №748652800 від 06.04.2019 в розмірі 13060,00гривень ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як правонаступником кредитора на підставі договорів факторингу.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 04.03.2019 уклав з АТ «Ідея банк» договір №С-404-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

На підтвердження права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором позивач надав суду: копію договору про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_2 від 04.03.2019; прибутковий позабалансовий ордер від 04.03.2019; заява №С-404-0 від 04.03.2019 на приєднання до договору добровільного страхування життя; анкета-опитування клієнта-фізичної особи; розрахунок заборгованості за кредитним договором №С-404-0; договір факторингу №07072023 від 07.07.2023; витяг з реєстру боржників №3 до договору факторингу №С-404-0; платіжна інструкція №19913 від 11.07.2023, тощо.

Проте, аналізуючи вищезазначені докази суд вважає, що такі не підтверджують вимоги позивача за кредитним договором №С-404-0 в заявленому розмірі, оскільки позивач не надав жодних первинних документів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів та користування кредитними коштами.

Так, наданий витяг з реєстру боржників №3 до договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 не підписаний його сторонами, що суперечить вимогам п. 2.2. договору факторингу, складений ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», тому є одностороннім та не містять будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор, в тому числі і за кредитним договором №С-404-0.

З вказаних підстав суд не може розцінювати такий витяг як належний доказ того, що саме у такому вигляді був укладений та погоджений реєстр боржників до договору факторингу.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором №С-404-0 не є первинним документом, що підтверджує розмір заборгованості відповідача за договором №С-404-0. Зазначений доказ є внутрішнім документом позивача, що жодним чином не підтверджує як факт надання кредиту відповідачу так і виниклу заборгованість за кредитним договором.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13.05.2020, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 06.04.2019 уклав договір №748652800 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

На підтвердження права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором позивач надав суду: договір №748652800 від 06.04.2024; графік розрахунків; договір факторингу №20190103 від 03.01.2019 укладений між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон плюс»; витяг з реєстру боржників №7 до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019; розрахунок заборгованості за кредитним договором №748652800 від 06.04.2019.

Аналізуючи вищезазначені докази суд вважає, що такі не підтверджують вимоги позивача за кредитним договором №748652800 від 06.04.2024 в заявленому розмірі, оскільки позивач не надав жодних первинних документів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів та користування кредитними коштами.

Так, доданий до позову витяг з реєстру боржників №7 до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 не підписаний його сторонами, що суперечить вимогам п. 4.1 договору факторингу, складений ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», тому є одностороннім та не містять будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор, в тому числі і за кредитним договором №748652800 від 06.04.2024.

З вказаних підстав суд не може розцінювати такий витяг як належний доказ того, що саме у такому вигляді був укладений та погоджений реєстр боржників до договору факторингу.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором №748652800 від 06.04.2024 не є первинним документом, що підтверджує розмір заборгованості відповідача за договором №748652800 від 06.04.2024. Зазначений доказ є внутрішнім документом позивача, що жодним чином не підтверджує як факт надання кредиту відповідачу так і виниклу заборгованість за кредитним договором.

Крім того, слід зазначити, що розмір заборгованості зазначений у витязі реєстру боржників №7 до договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 не відповідає розміру заборгованості вказаному у розрахунку заборгованості за договором №748652800 від 06.04.2024.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 у справі № 2-879/11, провадження № 61-10005 св 21 наголошував на необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення прав вимоги за кожним договором.

Так, на підтвердження виконання умов договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів.

Крім того, слід зазначити, що на час укладення договору факторингу №20190103 від 03.01.2019 та договору факторингу 28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», який між іншим позивачем не доданий до позову, кредитного договору №748652800 від 06.04.2024 укладеного між «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ще не існувало.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі №755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведений належними доказами факт переходу до ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" права грошової вимоги за кредитним договором №748652800 від 06.04.2024 у заявленому розмірі.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є необґрунтованими та такими що не доведені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

адреса місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул. Симона Петлюри, 30

Відповідач:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстроване місце проживання:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_3

Повне рішення складено та підписано 18.07.2024.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ