Провадження 2/127/2133/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря судового засідання Остапенко І.В.,

адвоката позивача Отрощенко Ю.М.,

адвоката відповідачів Михайленка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката Михайленка Дмитра Валерійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом адвоката Отрощенко Юлії Миколаївни, діючої в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики, розгляд якої відбувається у порядку загального позовного провадження.

14.05.2024 судом постановлено ухвалу про забезпечення вищевказаного позову.

04.07.2024 на адресу суду надійшло клопотання адвоката Михайленка Дмитра Валерійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову, вжитих за ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2024.

Клопотання мотивоване тим, що суд в порушення ч. 4 ст. 150 ЦПК України наклав арешт на рахунок відповідача ОСОБА_1 , відкритий в банківський установі, на який надходить заробітна плата, яка є єдиним джерелом його доходу. Квартира АДРЕСА_1 належить відповідачці ОСОБА_3 в розмірі 1/8 частки, а тому накладення арешту на це майно, на думку адвоката, порушуватиме права інших співвласників цієї квартири. Крім того, як вказує адвокат, у даній квартирі з 25.12.2012 зареєстрована неповнолітня дитини відповідачів, а тому передача на реалізацію цього нерухомого майна без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення є неможливою. Тож на думку адвоката заявника/відповідача ОСОБА_1 , застосовані судом заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими вимогами позивача, неадекватними і безпідставними, а тому підлягають скасуванню.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду адвокатаМихайленка Д.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих за ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2024.

У судовому засіданні адвокат відповідачів клопотання підтримав в повному обсязі, з мотивів викладеними у ньому.

Адвокат позивача щодо клопотання про скасування заходів забезпечення позову категорично заперечував.

Заслухавши вищевказане клопотання, а також думку учасників справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 14.05.2024 було забезпечено позов адвоката Отрощенко Юлії Миколаївни, діючої в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором позики шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_1 та/або ОСОБА_3 і знаходяться на усіх їх рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, в межах ціни позову 6 296 747, 14 гривень.

Забезпечуючи позов, судом було прийнято до уваги, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідачів на момент пред`явлення позову до них, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Судом також було встановлено, що заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача. При цьому, запропоновані адвокатом заявника/позивача заходи забезпечення позову не призведуть до невиправданого обмеження прав відповідачів та не завдадуть їм шкоди чи збитків, а лише тимчасово унеможливлять розпорядження спірним майном до вирішення спору в суді.

Вищевказане судове рішення від 14.05.2024 було залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 02.07.2024.

Щодо доводів адвоката заявника/відповідача ОСОБА_1 про неправомірність накладеного арешту на грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку, який використовується для цільового зарахування заробітної плати ОСОБА_1 , то суд прийшов до наступного висновку.

По-перше, судом накладено арешт не на рахунки відповідачів, а на грошові кошти, які знаходяться на їх рахунках у банківських установах, без визначення номерів банківських рахунків та самих банківських установ.

По-друге, питання організації, порядку та умов виконання судових рішень, що підлягають примусовому виконанню, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 .

Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то у відповідності до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Проте, ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено заборону для виконавця для накладення арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Так, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» (абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, виконуючи судове рішення, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас, передбачене абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Таким чином, перевірка рахунків боржника належить до повноважень виконавчої служби, і, відповідно, в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання і кошти, на якому вони розміщені, є саме коштами, що складають заробітну плату, як стверджує заявник/відповідач, й зняття арешту з коштів, розміщених на такому рахунку. Отже, для боржника/відповідача надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків.

Щодо доводів адвоката заявника/відповідача ОСОБА_1 в частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідачів, то суд прийшов до наступного висновку.

По-перше, судом накладено арешт на усе майно, що належить відповідачам на праві власності, без конкретизації цього майна, однак в межах ціни позову.

Як вже зазначав суд вище, виконуючи судове рішення виконавець, якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника, у відповідності до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» організовує розшук майна боржника шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Якщо боржнику належить лише частка в рухомому та/або нерухомому майні, відповідно арешт накладається виключно на належну на праві власності боржнику частку.

По-друге, сама ОСОБА_3 не зверталась до суду першої інстанції із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Із даним клопотанням звернувся адвокат, діючи лише в інтересах відповідача ОСОБА_1 . Відповідно, посилання адвоката на порушення прав ОСОБА_3 , хоча він є і її представником у даній справі, не заслуговують на увагу.

По-третє, адвокат відповідача ОСОБА_1 не може стверджувати про порушення прав будь-яких інших осіб, оскільки не наділений такими повноваженнями. Крім того, в разі, якщо особа вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Твердження адвоката заявника/відповідача ОСОБА_1 про порушення таким заходом забезпечення, як арешт майна, прав та інтересів неповнолітньої дитини, є безпідставним, адже арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Щодо доводів адвоката заявника/відповідача ОСОБА_1 про неспівмірність і неадекватність заходів забезпечення позову, то оцінку відповідності забезпечувальних заходів заявленим вимогам було надано судом в ухвалі від 14.05.2024, результат якої наразі не змінився.

Застосовані судом 14.05.2024 заходи забезпечення позову не призводять до невиправданого обмеження прав відповідачів та не завдають їм шкоди чи збитків, а лише тимчасово унеможливлюють розпорядження майном, на яке накладено арешт, до вирішення спору в суді.

Зважаючи на викладені у клопотанні адвокатом заявника/відповідача Вербовського В.В. доводи, суд звертає увагу на те, що вирішуючи питання щодо забезпечення позову, як і щодо скасування заходів забезпечення позову, суд не з`ясовує фактичні обставин справи, а також не оцінює належності, допустимості і достовірності доказів щодо суті спору. Лише під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, які правовідносини випливають із встановлених обставин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити тощо.

Суд також звертає увагу учасників справи на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Застосовані ухвалою суду від 14.05.2024 заходи забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту, право на який у відповідності до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має кожен чиї права було порушено. Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту; протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку,що наразі відсутні підстави для скасування заходів забезпечення вжитих за ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2024.

Беручи до уваги наведене, керуючись ст.ст. 158, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката Михайленка Дмитра Валерійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову, вжитих за ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2024 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала суду складена 18.07.2024.

Суддя: