Провадження №: 4-с/336/32/2024
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Пустовіт В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 , на бездіяльність Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась із скаргою на бездіяльність Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), вказавши, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2007 року з ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_2 за договором позики 7575,75 гривень, а також судові витрати. За вказаним рішенням суду проводились виконавчі дії, в ході яких постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 , в тому числі і на частку квартири АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 . 29.01.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийняли спадщину, звернувшись із заявою до нотаріуса, натомість було виявлено наявність арешту на майно спадкодавця ОСОБА_3 . Вказуючи, що у ОСОБА_3 відсутня заборгованість перед ОСОБА_2 , скаржник просила визнати Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту з майна ОСОБА_3 неправомірною та зобов?язати начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) або іншу посадову особу цього відділу скасувати арешт майна ОСОБА_3 , накладеного на підставі постанови державного виконавця від 30.07.2007 року.

В судовому засіданні 06.05.2024 року представник скаржника адвокат Рой В.В. скаргу підтримала на зазначених підставах, вказавши, що у спадкодавця ОСОБА_3 була відсутня заборгованість перед стягувачем ОСОБА_2 , оскільки боргові зобов?язання були виконані у 2012 році. Пояснити чи були виконані інші зобов?язання спадкодавцем ОСОБА_3 представник не змогла та просила відкласти розгляд скарги для з`ясування вказаних обставин.

Натомість в наступне судове засідання представник не з?явилась, поважних причин для відкладення розгляду скарги не навела, з часу попереднього судового засідання пройшло півтора місяця, що є очевидно достатнім для з?ясування усіх обставин, для з`ясування яких адвокат просила відкласти розгляд скарги 06.05.2024 року, у зв?язку з чим судом було розглянуто скаргу на підставі наявних у справі матеріалів.

Від стягувача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності, в якій стягувач вказував що рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_3 було виконано повністю та він не має претензій до боржника.

21.05.2024 року представником Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) подано відзив на скаргу, в якому просили відмовити у задоволенні скарги, вказуючи, що відносно боржника ОСОБА_3 у відділі виконавчої служби перебувало два виконавчих документи, а саме виконавчий лист з виконання рішення суду на користь ОСОБА_2 , а також виконавчий лист з виконання постанови суду про стягнення з ОСОБА_3 штрафу в сумі 17 гривень.

Жодних документів на підтвердження виконання рішень судів до виконавчої служби не надходило, отже підстави для зняття арешту з майна боржника були відсутні, у зв`язку з чим дії органу ВДВС є законними, а скарга необґрунтованою. Також зазначено про те, що виконавчий документ з виконання рішення суду про стягнення боргу за договором позики на користь ОСОБА_2 був направлений 04.09.2007 року до Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ за місцем знаходження майна боржника.

При дослідженні наданих скаржником документів судом встановлено наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2007 року, яке набрало законної сили 21.10.2008 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто борг за договором позики в сумі 7575 гривень, а також судові витрати.

Постановою державного виконавця Комунарського ВДВС від 30.07.2007 року накладено арешт на майно ОСОБА_3 в межах виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 7650,75 гривень.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть.

Постановою державного нотаріуса від 01.02.2023 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 у зв?язку із наявністю арешту на майно спадкодавця. З зазначеної постанови вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся лише ОСОБА_4 .

Будь-яких відомостей про те, що скаржник ОСОБА_1 прийняла спадщину в установленому законодавством порядку скаржником не надано.

Вирішуючи скаргу, суд виходить з наступного.

Статтею 3 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

ОСОБА_1 стороною виконавчого провадження не являється, та, звертаючись зі скаргою, вказувала на порушення своїх спадкових прав як спадкоємиці ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину.

Водночас, згідно наданих скаржником документів вона не довела наявності порушення саме її права, адже з постанови нотаріуса вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся лише ОСОБА_4 , натомість як доказів того, що ОСОБА_1 прийняла спадщину та має перешкоди в оформленні спадкових прав нею надано не було.

Крім того, у відповідно до положень ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, в даному випадку суд перевіряє лише чи діяв державний виконавець в межах своїх повноважень, чи відповідали його рішення та дії вимогам чинного законодавства.

З наявних у справі документів вбачається, що арешт на майно ОСОБА_3 накладено в межах виконавчого провадження з виконання рішення суду від 30.01.2007 року.

При цьому жодних доказів того, що ОСОБА_3 фактично виконав рішення суду, сплатив борг та судові витрати, а так відшкодував можливі витрати виконавчого провадження немає.

У разі добровільного виконання рішення суду боржник або стягувач мали змогу повідомити про це державного виконавця, водночас доказів такого повідомлення суду надано не було.

Крім того, немає доказів і того, що ОСОБА_3 виконав постанову суду про накладення на нього штрафу, яка також перебувала на виконанні в органі ВДВС.

Арешт майна є засобом забезпечення реального виконання рішення суду.

Підстави для зняття арешту з майна визначені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Натомість скаржником не надано доказів того, що рішення суду, для забезпечення виконання якого було накладено арешт, фактично було виконані боржником, а також доказів того, що боржник або стягувач повідомили про це орган ВДВС, що в цьому випадку було б підставою для закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин скаржником не доведено, що органом ДВС допущено бездіяльність, яка б суперечила положенням чинного законодавства, а відтак немає і підстав для задоволення скарги.

Крім того, з відзиву Комунарського ВДВС вбачається, що виконавчий лист, виданий за рішенням суду від 30.01.2007 року, переданий на виконання до Шевченківського ВДВС. Скаржником не оскаржувалась бездіяльність Шевченківського ВДВС, при цьому ЦПК України не передбачає заміну учасника скарги в процесі її розгляду судом.

Яким саме органом ДВС чи посадовою особою ДВС допущено бездіяльність має з?ясовувати сам скаржник перед поданням відповідної скарги.

Таким чином, скаржником скаргу пред`явлено на бездіяльність органу виконавчої служби, який взагалі не міг прийняти рішення про скасування арешту, адже виконавче провадження завершено не було.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447, 448, 450 451 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 , на бездіяльність Комунарського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк