ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Приймак Лесею Анатоліївною на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2023 року Святошинським районним судом м. Києва видано судовий наказ №759/20630/23 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судовий наказ набрав законної сили 25 жовтня 2023 року.

У листопаді 2023 року боржник ОСОБА_1 подав до Святошинського районного суду м. Києва заяву про перегляд виданого судового наказу за нововиявленими обставинами, в порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України.

Мотивував заяву тим, що, добровільно сплачує аліменти заявниці, а тому видача судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини призводить до подвійного зобов`язання зі сплати аліментів.

Крім того, зауважив, що проживає разом із дружиною та дитиною, у зв`язку з чим несе витрати на оплату комунальних послуг, придбання одягу, предметів розвитку дитини, відвідування театру, кінотеатру, Океанаріуму та ін.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, 17 червня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Приймак Леся Анатоліївна засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги заяви задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції належним чином не мотивував свої висновки, не перевірив доводи боржника зокрема щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 на підставі заяви, поданої за місцем роботи відповідно до положень ст. 187 СК України; не врахував, що син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на час прийняття судового наказу був зареєстрований та проживав за однією адресою із батьком; батько приймає участь у матеріальному забезпеченні та утриманні сина.

Вважає, що ОСОБА_2 звертаючись до суду із заявою про стягнення аліментів порушила принцип добросовісності, оскільки не надала до суду належного обсягу інформації, яка стосується спірних правовідносин та є істотною для прийняття обґрунтованого судового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Приймак Лесею Анатоліївною на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

06 вересня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Палій Альона Віталіївна подала відзив, у якому заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Заперечуючи проти доводів апелянта, вказала, що про факт реєстрації боржника з 24 липня 2023 року у квартирі, де проживає ОСОБА_2 та неповнолітній син, стягувачу не було відомо, оскільки боржник про це не повідомляв стягувача. До 24 липня 2023 року ОСОБА_1 був зареєстрований за іншою адресою, де фактично і проживає.

Вважає, що реєстрація та проживання у одній квартирі зі стягувачем не є доказом виконання ОСОБА_1 свого обов`язку по утриманню неповнолітнього сина в розмірі, необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини, як це прямо передбачено вимогами ч.2 ст.182 СК України.

Дійсно, після розлучення сторін, ОСОБА_1 написав і подав за місцем своєї роботи 13 лютого 2023 року заяву про утримання з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина коштів із заробітної плати в розмірі 25% від заробітної пати, починаючи з березня 2023 року на строк до досягнення сином повноліття, чим фактично підтвердив, що син перебуває на утриманні ОСОБА_2 . Однак, в подальшому боржник почав чинити умисні свідомі дії, спрямовані на ухилення від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина навіть в мінімальному розмірі, передбаченому ч.5 ст.183 СК України. 19 липня 2023 року ОСОБА_1 за місцем своєї роботи подав нову заяву про утримання з нього лише 5000 грн. на користь ОСОБА_2 в якості аліментів на утримання неповнолітнього сина, що на 10 000 грн. менше за суму утримання в розмірі 1/4 заробітної плати ОСОБА_1 .

При цьому, після постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, боржник забрав заяву з підприємства про добровільне перерахування аліментів на утримання сина, а відділом державної виконавчої служби були враховані всі відрахування підприємством на утримання сина, тому подвійне стягнення з боржника аліментів не здійснюється.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Приймак Леся Анатоліївна вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Біліченко Віктор Васильович просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Святошинського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які покликається заявник, як на підставу для перегляду судового наказу не є нововиявленими. Також суд зазначив, що батько зобов`язаний утримувати неповнолітніх дітей незалежно від надання ним добровільно матеріальної допомоги, а тому доводи про те, що він добровільно надає матеріальну допомогу не є нововиявленою обставиною для перегляду судового наказу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Частиною 8 ст. 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої ст. 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

25 жовтня 2023 року Деснянським районним судом м. Києва видано судовий наказ відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України (вимога про стягнення аліментів у частці від доходу), а тому його може бути переглянуто за нововиявленими обставинами.

Видаючи судовий наказ, суд першої інстанції на виконання п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України зазначив, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Отже, перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» визначено, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Відповідно до пункту 4 вказаної постанови, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухвалені судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 7 вищевказаної постанови передбачено, що обставини, які є підставою для перегляду судового рішення це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Зазначені висновки викладені Вищим спеціалізованим судом України в ухвалі від 08 червня 2017 року у справі №231/32/2012.

Згідно з практикою ЄСПЛ процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, наявність доказу, недоступного раніше, який однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення «Праведная проти росії» від 18 листопада 2004 року).

Звернувшись до суду з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 послався у тому числі на ту обставину, що добровільно забезпечує дітину та несе більшість витрат на її утримання, що не було враховано судом.

Однак, зазначене у розумінні ст. 423 ЦПК України не є нововиявленою обставиною та з огляду на специфіку наказного провадження, яке є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

При цьому, надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та, згідно з ч. 1 ст. 180, ч. 5 ст. 183 СК України не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

Не є нововиявленою обставиною у цій справі і реєстрація боржника за однією адресою із заявницею та дитиною, адже на виконання вимог ч. 4 ст. 165 ЦПК України перед видачею судового наказу суддя перевірив зазначене у заяві місцезнаходження боржника та встановив, що за даними відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА станом на 24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 як і стягувачка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, оцінюючи обставини, на які послався заявник, як на підставу для перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що зазначене не є нововиявленими обставинами.

Також, суд першої інстанції правильно визначився з тим, що наведені заявником у якості нововиявлених обставини, були відомі на час розгляду справи і не входять до предмета доказування у справі, а тому не могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі, оскільки, виходячи з аналізу ч. 5 ст. 183 СК України та п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України розмір аліментів які присуджуються за судовим наказом, чітко зафіксований і не залежить від наведених апелянтом обставин.

Разом з тим, колегія суддів вважає за доцільне роз`яснити боржнику, що відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Отже, оскільки заявником не було доведено передбачених ст. 423 ЦПК України підстав для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами, судом першої інстанції правомірно було відмовлено в задоволенні його заяви про перегляд судового наказу у зв`язку із нововиявленими обставинами.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам заявника, на думку апеляційного суду, спростовуються змістом оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в мотивувальній частині якої зазначено відповідні мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов відповідних висновків, не погодившись із аргументами боржника.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки всіх доказів та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з правом людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява №18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява №49684/99).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення ЄСПЛ у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги процесуального права при його постановленні, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Приймак Лесею Анатоліївною - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова