ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/6112/23

провадження № 22-ц/4809/918/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 березня 2024 року у складі судді Дубровської Н. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

30.11.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому просила стягнути 6500,22 грн матеріальної допомоги на оздоровлення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка працювала в регіональній філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» та була звільнена 30 листопада 2022 року у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці.

З 09 березня 2022 року по 22 березня 2022 року позивачка перебувала в щорічній відпустці, роботодавець відповідно до положень колективного договору мав виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 6500, 22 грн, що після вирахування податків і зборів мала становити 5232, 68грн. Це підтверджується листом служби організації праці, заробітної плати і структур управління АТ «Укрзалізниця» від 18 липня 2023 року.

23 лютого 2022 року перед щорічною відпусткою позивачка отримала відпускні в сумі 2387, 89 грн, однак матеріальну допомогу на оздоровлення їй не виплачено, що вбачається з виписки по банківському рахунку.

Листом за № НЗК-7-3/812 від 05 липня 2023 року АТ «Українська залізниця» роз`яснено, що виплати зупинені відповідно до вказівок АТ «Укрзалізниця» від 23 березня 2023 року. Відповідно до довідки від 18 липня 2023 року позивачці нарахована, але не виплачена матеріальна допомога на оздоровлення, з посиланням на воєнний стан в Україні.

Оскільки її права та законні інтереси порушені, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 березня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 6500,22 грн матеріальної допомоги на оздоровлення.

Суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, тому наявні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення у заявленому розмірі.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року прийнято після звернення ОСОБА_1 із заявою про надання відпустки у період з 09 березня 2022 року по 22 березня 2022 року та виплату матеріальної допомоги, які подані на передодні відпустки, з виписки по картковому рахунку АТ «Сенс Банк», сформованого 14 серпня 2023 року, вбачається, що 23 лютого 2022 року на картковий рахунок позивача зараховані відпускні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

АТ «Укрзалізниця» подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до п. 3.1.16 Колективного договору встановлено, що при наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини ( у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік, за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року.

Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року було зупинено здійснення додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Винятком було визначено лише виплату матеріальної допомоги на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління. Це підтверджуються витягом з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-54/31 від 14 березня 2022 року.

Виконання відповідачем обов`язку з виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік призупинено на час воєнного стану.

Суд не взяв до уваги, що виплата позивачці матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік була призупинена, а не відмовлено у її виплаті. Тому звернення позивачки з цієї підстави до суду є передчасним та не позбавляє у майбутньому, після закінчення воєнного стану або зміни рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», звернутися до суду з такими вимогами, у випадку якщо відповідач не проведе з нею відповідний розрахунок.

Вважає, що суд помилково прийшов до висновку, що оскільки заява про надання матеріальної допомоги подана напередодні відпустки, тобто до 09.03.2022, то позивач має право на отримання відповідних виплат, оскільки в даному випадку право на отримання позивачкою матеріальної допомоги виникло після 24.02.2022, тобто на правовідносини розповсюджується дія ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а отже відповідачем з урахуванням вимог чинного законодавства було призупинено виплату матеріальної допомоги з 24.02.2022.

Єдиного нормативного акту, який би регулював порядок нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення, немає. В жодному нормативно правовому акті не встановлено, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення саме повинна бути виплачена до початку відпустки.

Згідно ст. 233 Кодексу законів про працю України (в новій редакції) визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ "Українська залізниця" про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, яка на її думку, мала бути виплачена у березні 2022 року.

30.11.2022 ОСОБА_1 було повідомлено про виплачені та відтерміновані до окремого рішення правління кошти, недоплата відбулась у 2022 році, тому тримісячний строк, протягом якого працівник може звернутись до суду спливав через три місяці відповідно.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 з 29 липня 2021 року працювала у регіональній філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» та була звільнена 30 листопада 2022 року у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.3) .

Відповідно до копії наказу від 28.11.2022 АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця» ОСОБА_1 звільнено 30.11.2022, на підставі наказу від 30.08.2022 №206/Н, підстава п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.4).

При звільненні АТ «Українська залізниця» здійснило виплату ОСОБА_1 заробітної плати за листопад 2022 року в сумі 12093,30 грн (а.с.9).

Згідно листа від 18.07.2023, наданого службою організації праці, заробітної плати і структур управління АТ «Українська залізниця», ОСОБА_1 в період з 09 березня 2022 року по 22 березня 2022 року перебувала у щорічній відпустці 14 календарних днів, матеріальна допомога на оздоровлення не була виплачена на підставі вказівки АТ «Укрзалізниця» від 25.03.2023 №ЦЦУП-10/195, якою було доведено коди видів оплати, за якими проводиться нарахування на період дії правового режиму воєнного стану, до яких не входить код видів оплати 392 - матеріальна допомога. Розрахунок суми матеріальної допомоги (код видів оплати 392): нарахування - 6500,22 грн, податок з доходів - 1170,04 грн, військовий збір - 97,50 грн, сума до видачі - 5232,68 грн (а.с.5).

Відповідно до листа АТ «Укрзалізниця» від 23.02.2023 (а.с.6) ОСОБА_1 зверталася до відповідача щодо виплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення, проте її повідомлено, що наразі війна, яку ганебно розв`язала росія проти України, внесла свої корективи: руйнування інфраструктури, зупинка діяльності підприємств на територіях, охоплених бойовими діями, і, як наслідок, - скорочення перевезень та доходів від них. Усі наявні кошти зараз спрямовуються товариством на виплату зарплат працівникам, задіяним у критично важливих процесах, а саме: евакуації людей з-під обстрілів та здійснення перевезень стратегічних вантажів. Наразі всі ресурси: матеріальні, людські, фінансові, - задіяні для досягнення однієї мети - наближення нашої перемоги. В таких умовах можливості компанії здійснювати інші виплати вкрай обмежені, тому АТ «Укрзалізниця» вимушено приймає складні та непопулярні рішення. Враховуючи обмеження на період дії воєнного стану конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статті 43 Конституції України, що необхідні для забезпечення можливості здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану», керівництвом АТ «Укрзалізниця» протоколом засідання правління від 14.03.2022 Ц-54/31 Ком. т. було прийнято низку рішень, спрямованих на стабілізацію фінансово-економічного стану на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, в т. ч. рішення щодо призупинення певних виплат, передбачених Галузевою угодою та колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення. Це рішення стосується як працюючого персоналу, так і звільнених працівників. Інших рішень на даний час не прийнято.

Згідно листа АТ «Укрзалізниця» від 05.07.2023 (а.с.8) ОСОБА_1 повторно зверталася до відповідача щодо виплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення, та отримала відповідь, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку з виходом у щорічну відпустку передбачена відповідною нормою колективного договору, який діє у Придніпровській залізниці, пільги та гарантії якого розроблялись та впроваджувались в мирний час, в умовах стабільних доходних надходжень від перевезень, стабільної роботи всіх галузей економіки країни. Наразі війна, яку ганебно розв`язала росія проти України, внесла свої корективи. Відповідно до статті II Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 3 2136-ІХ на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Враховуючи норму статті 11 цього закону, вказівкою АТ «Укрзалізниця» від 25.03.2023 №ЦЦУП-10/195 було доведено коди видів оплати, за якими проводиться нарахування на період дії правового режиму воєнного стану, до якого не входить код видів оплати 392 - матеріальна допомога на оздоровлення. З огляду на викладене, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення у регіональній філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» не здійснювалась. Оскільки інших рішень правлінням товариства на даний час не прийнято, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення не проводиться і до цього часу. Дане рішення стосується як працюючого персоналу так і звільнених працівників. Регіональна філія «Придніпровська залізниця» являється структурним підрозділом акціонерного товариства «Українська залізниця». Діяльність регіональної філії контролюється правлінням товариства, рішення якого є для регіональної філії обов`язковими.

Відповідно до п. 3.1.16 Колективного договору встановлено, що при наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або менше не менше її половини (у випадку поділі відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплати один раз на рік, за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник , встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного періоду (а.с.60, 55-81).

Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року було зупинено здійснення додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Винятком було визначено лише виплату матеріальної допомоги на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління. Наведене вбачається з витягу з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» № Ц-54/31 від 14 березня 2022 року (а.с.36).

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 відкритого у АТ «Сенс Банк», сформованого 14 серпня 2023 року, 23 лютого 2022 року на картковий рахунок позивача було зараховано відпускні у сумі 2387,39 грн (а.с. 10).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до цієї норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ч.4,7 статті 43 Конституції України кожен громадянин має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Законом України «Про оплату праці» визначено економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

До структури заробітної плати входять: основна заробітна плата, додаткова та інші заохочувальні та компенсаційні виплати (стаття 2 Закону України «Про оплату праці»).

Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У статті п`ятій Закону України «Про оплату праці» визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів.

Згідно ч.1, 2 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Системний аналіз вказаних норм матеріального права вказує на те, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до структури заробітної плати.

Суд першої інстанції, врахувавши, що позивачка звернулася до відповідача із заявою про надання відпустки з 09 березня 2022 року по 22 березня 2022 року та виплату матеріальної допомоги напередодні відпустки, а рішення правління АТ «Укрзалізниця» про зупинення здійснення додаткових виплат прийнято 14 березня 2022 року, 23.02.2022 відповідач виплатив позивачу відпускні (а.с.10), дійшов обгрунтованого висновку, що на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума нарахованої матеріальної допомоги на оздоровлення.

Відповідачем у суді першої інстанції та апеляційній скарзі заявляв про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позивач, з метою досудового врегулювання спору, двічі зверталася до позивача із заявами про виплату їй допомоги на оздоровлення, листами, 13.02.2023 та 05.07.2023 її повідомлено, що виплата на оздоровлення на час війни не проводиться, і листом від 18.07.2023 доведено до відома позивачки розмір матеріальної допомоги на оздоровлення, який підлягає до виплати, а саме, 6500,22 грн, з яких податок з доходів - 1170,04 грн, військовий збір - 97,50 грн, сума до видачі - 5232,68 грн (а.с.5).

19 липня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352, яким внесено зміни до діючого законодавства про працю. Зокрема, частини перша та друга статті 233 Кодексу законів про працю України (строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів) викладені у наступній редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП).

У попередній редакції частина друга статті 233 КЗпП визначала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Саме листом від 18 липня 2023 року АТ «Українська залізниця» АТ «Укрзалізниця» письмово роз`яснила ОСОБА_1 щодо неможливості виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку з щорічною відпусткою (а.с.5), оскільки повідомленням від 30 листопада 2022 року не відмовлено у виплаті, а роз`яснено про те, що вирішення спірного питання відкладено до прийняття окремого рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 серпня 2023 року цивільна справа 398/4113/23 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська» в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця про стягнення матеріальної допомоги розподілена судді Нероді Л. М.

29 листопада 2023 року позовна заява була повернута позивачу на підставі п.3 ч.4 ст. 185 ЦПК України.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 листопада 2023 року цивільна справа 398/6112/23 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська» в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця про стягнення матеріальної допомоги розподілена судді Дубровській Н.М..

Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року цивільна справа №398/6112/23 прийнята до розгляду, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Суд правомірно вважав можливим поновити строк ОСОБА_1 на звернення до суду, з огляду на поважність причин його пропуску .

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко