ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/2162/24

Провадження № 22-ц/4820/2074/24

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 688/2162/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природній газ.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги суд

в с т а н о в и в :

В травні 2024 року ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 93363,56 грн та судові витрати в розмірі 3028 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб. Споживачем була надана постачальнику заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, таким чином приєднався до умов договору шляхом акцептування договору із позивачем через факт споживання газу.

Отже, ОСОБА_1 , будучи власником газифікованого об`єкта, а саме: квартири АДРЕСА_1 , отримував природній газ та використовував його для власних потреб, в період з 01 червня 2021 року по березень 2024 року був споживачем постачальника «останньої надії» та був включений до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії», споживав газ за ціною тарифного плану «Надійний» для споживачів постачальника «останньої надії» на загальну суму 93363,56 грн, вартість якого залишилась не оплаченою.

ТзОВ «ГК «Нафтогаз України» звернувся до Шепетівського міськрайонного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природній газ, проте, ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.03.2024 судовий наказ від 13.03.2024 скасовано.

З огляду на такі обставини, ТзОВ «ГК «Нафтогаз України» просило стягнути з ОСОБА_1 борг за спожитий природний газ за об`єктом квартири, суму основного боргу (заборгованості за спожитий природний газ) в розмірі 93 363 гривень 56 копійок та судовий збір в розмірі 3028 грн.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04.09.2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 33 543 грн 66 коп. та 1087 грн 05 коп. судового збору, у решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього заборгованості за спожитий природний газ та змінити порядок розподілу судових витрат, як незаконне та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вказані вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення не відповідає нормам процесуального та матеріального права, а також фактичним обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що перед продажем квартири апелянт перевіряв відсутність боргу за споживчий газ і не виявив такої заборгованості.

Також зазначає, що на час звернення до суду, позивачу було відомо про те, що ОСОБА_1 не є власником квартири відповідно до договору купівлі-продажу від 24 березня 2024 року. Отже, на час підписання договору купівлі-продажу квартири не могло бути заборгованості за комунальні послуги, зокрема й за спожитий газ, оскільки в іншому випадку договір не був би сторонами укладений та посвідчений нотаріусом, на даний час договір не визнаний недійсним.

Звертає увагу, що вказані обставини не досліджувалися в суді першої інстанції, правової оцінки їм не надано, нового власника ОСОБА_2 до справи не було залучено і з цих обставин пояснень від неї не отримано

Окрім того вважає, що у даній справі він є неналежним відповідачем, оскільки борг за спожитий газ виник після продажу квартири ОСОБА_2 , яка на думку апелянта і має відповідати за спожитий газ, отже мала відбутися заміна відповідача на ОСОБА_2 або залучена до справи як співвідповідача.

Зазначає, що ухвала суду першої інстанції від 17.05.2024 року щодо витребування у ТзОВ «ГК «Нафтогаз України» листа оператора ГРМ з інформацією щодо дати фіксування останнього контролю показника лічильника газу вказаної квартири є не правомірною відповідно до вимог ЦПК та в повній мірі не виконана, оскільки дата та окремий обґрунтований розрахунок заборгованості за період, коли квартира належала апелянту не надано.

Також апелянт посилається, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не надав суду докази, а саме: інформацію про отримання ОСОБА_1 абонентської книжки постачальника, відповідно до якої він мав би здійснювати розрахунок за спожитий природній газ, копії рахунків постачальника про сплату послуг, в яких має бути вказаний термін його оплати.

ОСОБА_1 звертає увагу суду, що вимогу про сплату заборгованості за спожитий газ № 119/4.3.1-1228-2022/370004975 від 09.01.2024 року не отримував та не міг отримати, оскільки на той момент не був власником квартири, доказів про направлення її чи отримання позивач суду не надав. Також оцінюючи докази суд не звернув увагу на те, що позивач за один і той же період стягнення боргу визначає його в різних сумах. Крім того, апелянт вказує на порушення судом норм процесуального права, оскільки розгляд відбувся у спрощеному позовному провадженні, незважаючи на його клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні, без достатніх обґрунтувань.

Тому ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04.09.2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що з 23 серпня 2017 року по 24 березня 2024 року відповідач ОСОБА_1 являвся власником квартири АДРЕСА_1 .

Дана квартира була газифікована, відповідач ОСОБА_1 акцептував договір постачання природного газу побутовим споживачам шляхом підписання відповідної заяви-приєднання до умов договору та являвся побутовим споживачем природного газу, який надається ТОВ «ГК Нафтогаз України» за вищевказаною адресою.

В період з 01 червня 2021 року по 24 березня 2023 року відповідач був споживачем постачальника «останньої надії», включений до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та споживав газ. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22 липня 2020 року № 917-р постачальником «останньої надії» визначено ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Отже, Товариство здійснювало постачання природного газу на об`єкт позивача на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», а з 29.07.2021 року на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є типовими та публічними.

Згідно довідки про фінансовий стан відповідач має присвоєний персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (ЕІС-код - Energy Identification Code) - 56ХМ37А30883414S та рахунок № 16541.

За період з 01 червня 2021 року по 24 березня 2023 року відповідач нерегулярно сплачував вартість спожитого природного газу, в результаті чого в даний утворилась заборгованість в сумі 33543,66 грн.

24.03.2023 року відповідач уклав з ОСОБА_2 нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за умови якого відчужив дану квартиру покупцю ОСОБА_2 .

За п. 9 даного договору покупець зобов`язаний сплатити заборгованість з комунальних послуг.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494, Правилами постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року.

Згідно статті 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За змістом статті 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги», результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Послуга з постачання та розподілу природного газу належить до комунальних послуг (пункт 2 частини першої статті 5 Закону «Про житлово-комунальні послуги»).

В силу частини другої статті 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а також дотримуватися правил безпеки, зокрема пожежної та газової, санітарних норм.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та оприлюднюється в установленому порядку. Відносини між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року.

Згідно із пунктом 3 Розділу І Правил, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Пунктом 2 Розділу ІІІ Правил визначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до п. 13 р. ІІІ Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Пунктом 1.3. Типового договору установлено, що він є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або оплачений споживачем рахунок (квитанція).

Згідно п.4.4 Типового договору об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора газотранспортної системи та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Статтею ст. 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до п. 1 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Згідно абзаців 4 та 5 п. 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Суду першої інстанції позивачем було надано виписку фінансового стану споживача ОСОБА_1 , складена постачальником - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», відповідно якої заборгованість відповідача за спожитий газ станом на березень 2023 року складає 33543,66 грн, також надано довідку про фінансовий стан споживача ОСОБА_1 від оператора газорозподільних мереж ПрАТ «Шепетівкагаз» з зазначенням об`єму спожитого газу та показників лічильника, який встановлений у квартирі відповідача, станом на березень 2023 року.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Однак відповідачем не було надано суду доказів, які б спростували визначений оператором ГРМ об`єм спожитого газу, невідповідність дійсності показників газового лічильника, які зафіксовані оператором ГРМ, а також доказів оплати ним спожитого природного газу у вказаний вище період та відсутності заборгованості за спожитий газ перед постачальником газу, в матеріалах справи відсутнє обґрунтування відповідачем неправильності обрахунку наявної заборгованості.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про задоволення позову є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, що перед продажем квартири апелянт звертався до абонентного відділу позивача приводу відсутності (наявності) заборгованості і отримав відповідь про відсутність богу слід відхилити. Дані доводи жодним чином не спростовують, надані позивачем письмові докази про наявність та розмір заборгованості відповідача перед позивачем за спожитий газ. При цьому відповідачем не надано суду письмових доказів такого звернення і отримання відповіді про відсутність заборгованості.

Не приймає до уваги суд і доводи апелянта про незалучення до справи належного відповідача власника квартири на даний час ОСОБА_2 .

Суд стягнув з відповідача борг за спожитий газ за період до 24 березня 2023 року, тобто до відчуження квартири позивачем ОСОБА_2 і за період, коли власником квартири був позивач, а за п. 9 договору купівлі-продажу саме на продавця було покладено обов`язок сплатити заборгованість з комунальних послуг, наявну на час укладення договору.

Також суд відхиляє доводи апелянта, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до ст.. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За нормами ч. 6 ст. 19 ЦПК України в редакції ЦПК на час подання позову для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи ціна позову в даній справі складає 93363, 56 грн, що з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 року 3028 грн становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому дана цивільна справа могла бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Необґрунтованими є твердження апелянта про недоведеність позивачем своїх позовних вимог, оскільки на думку апелянта ПрАТ «Шепетівкагаз» не надало інформацію щодо обліку розподіленого та спожитого газу за вищевказаною адресою, позивачем не надано суду інформації про отримання абонентської книжки, копії рахунків постачальника, відповідач не отримував вимоги позивача про погашення боргу.

В матеріалах справи на аркуші справи 59 міститься довідка про фінансовий стан споживача ОСОБА_1 від оператора газорозподільних мереж ПрАТ «Шепетівкагаз» з зазначенням об`єму спожитого газу та показників лічильника, який встановлений у квартирі відповідача, станом на березень 2023 року.

При цьому в силу змагальності цивільного процесу відповідач мав довести суду про відсутність в нього заборгованості за спожитий газ шляхом надання суду відповідних платіжних документів про сплату вартості спожитого газу, дані про передачу ним показників лічильника газу оператору газорозподільних мереж для порівняння та встановлення цієї обставини щодо наявності чи відсутності заборгованості.

Однак відповідачем таких доказів в спростування, наданих позивачем письмових обґрунтувань позову, доказів оплати ним спожитого природного газу суду взагалі надано не було.

Не може бути підставою посилання для скасування рішення суду і не отримання апелянтом вимоги позивача про погашення боргу, так як після подання позову апелянту було відомо про такі вимоги позивача, однак він борг до рішення суду не сплатив, а фактично відмовився визнати даний борг та заперечує проти позову.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова

.