ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 389/4274/23

провадження № 22-ц/4809/952/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2024 року у складі головуючого судді Савельєвої О. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

29.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просив стягнути матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки в сумі 11 029,65 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до виробничого підрозділу служби вагонного господарства Експлуатаційне вагонне депо Знам`янка РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», реорганізованого в АТ «Українська залізниця», учнем слюсаря з ремонту рухомого складу 2-го розряду. Надалі, 19.06.2018, йому було присвоєно кваліфікацію слюсаря з ремонту рухомого складу 2-го розряду, а 11.06.2019 присвоєно 3-й розряд слюсаря з ремонту рухомого складу пункту технічного обслуговування вагонів ст.Знам`янка. Внаслідок невідповідності виконуваної роботи за станом здоров`я 01.11.2023 його було звільнено на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпПУ.

Вказує, що при звільненні з роботи роботодавець не в повному обсязі видав йому належні до виплати суми заробітної плати, а саме - не виплатив матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023 роки, яку він повинен був отримати під час вибуття в чергові щорічні відпустки у вказані роки. Так, під час роботи він подавав заяви про надання відпусток у 2022 році з 06.03.2022 та у 2023 році з 22.04.2023 з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення, що було погоджено наказами №66/в від 02.02.2022 та №158/в від 12.04.2023 відповідно, однак у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення йому було відмовлено, посилаючись на рішення правління АТ «Українська залізниця`від 14.03.2022 №Ц-45/31 Ком.т, вказівку АТ «Українська залізниця» від 25.03.2022 за №ЦЦУП-10/195 та на ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до яких матеріальна допомога на оздоровлення з 24.03.2022 не виплачується. При звільненні така допомога йому також виплачена не була. Враховуючи, що Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не було призупинено дію ст.116 КЗпПУ та ст.5, 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», відповідно до яких роботодавець зобов`язаний нарахувати і виплатити всі суми, що належать працівнику від підприємства при звільненні, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки в розмірі 11 029 грн 65 коп.

Вказана сума визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день звільнення позивача 01.11.2023 відповідач не провів виплату усіх належних сум, а саме, не виплатив матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2023 роки.

Визначаючи розмір матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки, суд виходив з наданого позивачем розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача і становить 11 029,65 грн, розрахованої з урахуванням тарифної сітки та середньомісячної норми годин роботи.

Суд зазначав, що представником відповідача сума виплат не оспорювалась, свого розрахунку не надано, підтвердження виплати коштів не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

АТ «Укрзалізниця» подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Єдиного нормативного акту, який би регулював порядок нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення, немає. В жодному нормативно правовому акті не встановлено, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення саме повинна бути виплачена до початку відпустки.

Вказує, що Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є спеціальним законом на період дії воєнного стану щодо застосування окремих положень трудового законодавства.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Зазначає, що позивач звернувся до суду щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення.

Відповідно до п. 3.1.16 Колективного договору встановлено, що при наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини ( у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік, за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року.

Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року було зупинено здійснення додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Винятком було визначено лише виплату матеріальної допомоги на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління. Це підтверджуються витягом з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-54/31 від 14 березня 2022 року.

Згідно витягу з протоколу №Ц-54/31 засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 призупинено нарахування інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів.

Призупинення відповідачем вказаних відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно копії трудової книжки позивач ОСОБА_1 в період з 02.03.2018 до 01.11.2023 знаходився у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця», працюючи на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу виробничого підрозділу служби вагонного господарства «Експлуатаційне вагонне депо Знам`янка» РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с.17-18).

02.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до виробничого підрозділу служби вагонного господарства «Експлуатаційне вагонне депо Знам`янка» РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» із заявою про надання з 06.03.2022 залишку планової щорічної відпустки з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.10).

Відповідно до наказу в.о. начальника Експлуатаційного вагонного депо Знам`янка №66/в від 02.02.2022 позивачу надано щорічну та додаткову відпустки з 02.03.2021 по 01.03.2022 на 8 календарних дні, з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.50).

Наказом №158/6 від 12.04.2023 виробничого підрозділу служби вагонного господарства «Експлуатаційне вагонне депо Знам`янка» РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» надано ОСОБА_1 щорічну відпустку за період з 02.03.2022 по 01.03.2023 на 24 календарних дні, з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення після окремого рішення правління (а.с.40).

На звернення позивача від 16.12.2022 щодо надання матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку з відпусткою у березні 2022 року, начальником Експлуатаційного вагонного депо Знам`янка 19.12.2022 надано відповідь (а.с.12-13), в якій роз`яснено, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 оголошено правовий режим воєнного стану в Україні, в період якого відповідно до Витягу з протоколу від 24.02.2022 №54/14 Ком.т. засіданням правління АТ «Укрзалізниця» було ухвалено, що всі вказівки, які надаються у відповідності до вимог законодавства вищим керівництвом АТ «Укрзалізниця» засобами телефонного та електронного зв`язку, включаючи повідомлення електронною поштою, програмами обміну миттєвими повідомленнями, належать до негайного виконання працівниками АТ «Укрзалізниця». Засобами «Вайбер» від вищого керівництва було отримано вказівку припинити виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з 01.03.2022. Згідно з вказівкою від 25.03.2022 №ЦЦУП-10/195 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ та на виконання рішення правління від 14.03.2022 №Ц-45/31 Ком.т. було направлено до виконання перелік кодів видів оплати, за якими проводитиметься нарахування на період дії правового режиму, де вказано, що вид оплати 392 «Матеріальна допомога на оздоровлення» не платиться з 24.03.2022. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, всі працівники депо, які пішли у відпустку в березні 2022 року не отримали матеріальну допомогу на оздоровлення, виплата буде проведена після окремого рішення Правління.

Згідно з колективним договором між адміністрацією та профсоюзним комітетом експлуатаційного вагонного депо Знам`янка на 2013-2015 роки, погодженого конференцією трудового колективу ВЧДЕ-7 10.09.2013 зі змінами та доповненнями (станом на 20.12.2019) (мовою оригіналу) работникам ВЧДЭ-7 по письменному заявлению оказывать в течении года единовременную помощь на оздоровление, как правило при уходе в очередной отпуск в размере не менее 50%, а имеющим инвалидность в размере 100% тарифной ставки (должностного оклада). Конкретный раз мер единовременной помощи определяется комиссией эксплуатационного Вагонного депо Знаменка, состав которой утверждается руководителем и согласовывается с профсоюзным комитетом. Решение комиссии является основанием для начислення приказа по депо о выплате единовременной помощи.

Відповідно до протоколу засідання комісії з питань оплати праці експлуатаційного вагонного депо Знам`янка №23 від 25.02.2022 ОСОБА_1 , у зв`язку з наданням у березні 2022 року відпустки, встановлено розмір матеріальної допомоги на оздоровлення у 100% посадового окладу, виплату якої наказано провести у березні 2022 року (а.с.51-53).

25.02.5022 АТ «Укрзалізниця» винесено наказ №ВЧДЕ-7-03/198 «Про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам депо у березні 2022 в зв`язку з черговою відпусткою», в тому числі ОСОБА_1 (а.с.54-56).

Згідно з витягом з протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 ухвалено на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, призупинити працівникам АТ «Укрзалізниця» додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, окрім матеріальної допомоги на лікування та поховання (а.с.57-58).

Згідно протоколу засідання комісії з питань оплати праці експлуатаційного вагонного депо Знам`янка №70 від 30.12.2022 та наказу начальника Експлуатаційного вагонного депо Знам`янка №ВЧДЕ-7-03/648 від 30.12.2022, працівникам, в тому числі і позивачу, яким надана чергова відпустка в період з березня до грудня 2022 року, матеріальну допомогу на оздоровлення вирішено виплатити після окремого рішення правління (працівникам, які звільнилися, виплату матеріальної допомоги проводити згідно з розпорядженням щодо виплат звільненим працівникам) (а.с.59-64).

Відповідно до протоколу засідання комісії з питань оплати праці експлуатаційного вагонного депо Знам`янка №38 від 30.06.2023 та наказу начальника Експлуатаційного вагонного депо Знам`янка №ВЧДЕ-7-03/389 від 30.06.2023 ОСОБА_1 , у зв`язку з наданням вказаної вище відпустки, встановлено розмір матеріальної допомоги на оздоровлення у 100% посадового окладу, виплату якої визначено провести після окремого рішення правління (працівникам, які звільнилися, виплату матеріальної допомоги проводити згідно з розпорядженням щодо виплат звільненим працівникам) (а.с.66-73).

30.10.2023 служба вагонного господарства «Експлуатаційне вагонне депо Знам`янка» РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» винесла наказ №286/ос про припинення трудового договору, про звільнення 01.11.2023 ОСОБА_1 за п. 2 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі 1 середнього місячного заробітку згідно зі ст.44 КЗпПУ, та компенсацією невикористаної 23 дні відпустки, за вислугу років, за днів 2 за період 02.03.2022-01.03.2023, типову відпустку за 21 день за період 02.03.2023-01.11.2023 (а.с.20,71).

З даним наказом позивач ознайомлений 01.11.2023 та зазначив, що «не виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023 роки».

Згідно розрахунку заробітної плати за листопад 2023 року АТ «Українська залізниця» позивачу при звільненні нараховано до видачі 18356,74 грн, з яких 7403,93 грн компенсація за невикористану відпустку, 10952,81 грн вихідна допомога (а.с.75).

Встановлено, що АТ «Українська залізниця» матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 та 2023 роки позивачу не виплачена.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до цієї норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ч.4, 7 статті 43 Конституції України кожен громадянин має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Законом України «Про оплату праці» визначено економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

До структури заробітної плати входять: основна заробітна плата, додаткова та інші заохочувальні та компенсаційні виплати (стаття 2 Закону України «Про оплату праці»).

Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У статті п`ятій Закону України «Про оплату праці» визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів.

Згідно ч.1, 2 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Системний аналіз вказаних норм матеріального права вказує на те, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до структури заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно з ч.1 ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до ч.2 ст.13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про колективні договори» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Вдповідно до ст.64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Згідно з пунктом 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», главу XIX «Прикінцеві положення» КЗпП доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Статтею 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

З наведеного слідує, що Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є спеціальним законом на період дії воєнного стану щодо застосування окремих положень трудового законодавства.

Позивач звернувся до суду щодо виплат щорічної допомоги на оздоровлення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

При цьому, системний аналіз законодавства свідчить про те, що дія ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на протокол засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, як на законну підставу для невиплати позивачу належних йому сум при звільненні в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

За змістом ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Відповідно до п. 1.6 колективного договору, укладеного між адміністрацією та профспілковим комітетом Знам`янського загону відомчої воєнізованої охорони на 2011-2015 роки, зареєстрованого Управлінням праці та соціального захисту населення Знам`янського міськвиконкому 17 березня 2011 року, з продовженням терміну його дії на 2022 рік за спільною постановою керівництва та профспілкового комітету від 15 лютого 2022 року №7-к, в період дії колективного договору адміністрація та профспілковий комітет можуть вносити зміни і доповнення лише, які не погіршують умови праці, соціальні і трудові інтереси робітників. Вони вносяться на спільному засіданні адміністрації та профкому за згодою сторін, з обов`язковим інформуванням колективу загону (а. с. 22-45).

Пункт 1.7 вказаного колективного договору передбачає, що договір не може погіршувати положення працівників по відношенню до діючого законодавства, Генеральної та Галузевої угод. У випадку якщо в період дії колективного договору будуть прийняті державні нормативні акти з гарантіями, нижче ніж передбачено колективним договором, то норми колективного договору діють до закінчення строку його дії.

Доказів внесення змін до колективного договору у 2022 році стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію за віком та грошової винагороди з нагоди настання ювілейної дати, відповідачем до суду не надано.

Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності лише 24 березня 2022 року, а тому ухвалювати рішення про призупинення додаткових виплат працівникам посилаючись на правовий режим воєнного стану 14 березня 2022 року у правління АТ «Укрзалізниця» не було, через відсутність зворотної дії в часі вказаного Закону.

За таких обставин, суд правомірно вважав про відсутність правових підстав для призупинення виплати позивачу.

Обмеження конституційний прав і свобод людини і громадянина, які передбачають призупинення виплат, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, на період дії воєнного стану поширюється лише на правовідносини, які виникають між працівником та роботодавцем, і до звільненого працівника не застосовуються.

ОСОБА_1 звільнений із займаної посади 01.11.2023.

Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 підтверджено, що згідно зі ст.116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбачена ст.117 КЗпП відповідальність.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

АТ «Українська залізниця» було прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 100% тарифної ставки (посадового окладу) у зв`язку з відпустками за 2022 - 2023 роки.

Стороною відповідача не надано доказів виплати при звільненні належної позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 100% тарифної ставки (посадового окладу) у зв`язку з відпустками за 2022 - 2023 роки.

Згідно наведеного позивачем розрахунку сума невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за вказані роки становить 11 029,65 грн, розрахунок проведено з урахуванням тарифної сітки та середньомісячної норми годин роботи (а.с.5-7).

Стороною відповідача заявлений позивачем до стягнення розмір матеріальної допомоги на оздоровлення не оспорювався, власного розрахунку та доказу виплати коштів не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко