ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5445/24 Справа № 183/700/24 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г.Є. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П..

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Поповського Дмитра Петровича на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року про передачу справи за підсудністю у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 20 вересня 2017 року.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року дану справу передано за підсудністю до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області.

Не погоджуючись з ухвалою судді першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення суддею норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що представник позивачки при зверненні з позовом до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області вказав, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом №1760 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.09.2023 року, виданого Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради.

Вказує, що передаючи справу за її позовом за підсудністю до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, суддя першої інстанції не взяв до уваги додане до позову свідоцтво про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є малолітньою та перебуває на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідно до ч.2 ст.28 ЦПК України, якою передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти, вважає, що дана цивільна справа підсудна Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Відповідач ОСОБА_5 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, суддя першої інстанції виходив із того, що позивачем не заявлено про звернення до суду за своїм зареєстрованим місцем проживання через неможливість за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача, і не надано доказів на підтвердження цих обставин, а тому справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу не підсудна Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області та підлягає передачі на розгляд Артемівському районному суду м. Луганська.

Однак з такими висновками судді першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

У ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною 1 ст.23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.187 ЦПК України, якою врегульовано порядок відкриття провадження у справі, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України).

Суддею першої інстанції встановлено, що згідно з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

За загальним правилом ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У той же час, законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача, зокрема, ч.2 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Правовий аналіз ст.ст.27, 28 ЦПК України свідчить про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачу надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (ч.1 ст.27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст.30 цього Кодексу (ч.16 ст.28 ЦПК України).

Таким чином, позови про розірвання шлюбу можуть бути подані як за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача, так і за місцем проживання позивача за його вибором за умови, що на його утриманні перебувають малолітні або неповнолітні діти.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю - дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, з доданого до позову витягу №1760 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.09.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що малолітня дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суддя першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а оскаржувана ухвала судді першої інстанції про передачу справи за підсудністю до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області постановлена з порушенням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у судді першої інстанції не було підстав для передачі справи на розгляд до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області за місцем реєстрації відповідача.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Поповського Дмитра Петровича - задовольнити.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П.Красвітна