Справа № 146/450/24
Провадження № 22-ц/801/2250/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 рокуСправа № 146/450/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання - Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Зубаня Олександра Олександровича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2024 року, ухвалене у складі судді Пилипчука О. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 березня 2002 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано 12 жовтня 2018 року.

За час спільного проживання у сторін народилося троє дітей, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судовим наказом Томашпільського районного суду від 18 травня 2018 року у справі № 146/677/18 було вирішено стягувати з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі частки доходів платника аліментів, починаючи з 10.05.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

На час видачі судового наказу діти проживали з матір`ю, проте з січня 2022 року ОСОБА_2 виїхала на роботу у Польщу, повнолітня донька ОСОБА_6 проживає в Україні та навчається у м. Вінниця, а син ОСОБА_7 проживає з ним та перебуває на його утриманні. Разом з тим позивач вказує що згідно рішення Томашпільського районного суду від 27 лютого 2023 року було визначено місце проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_1 .

Оскільки неповнолітній син проживає з позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на його утриманні, відповідно змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки, тому ОСОБА_1 звернувшись в суд із цим позовом, просив припинити з січня 2022 року стягнення із нього аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та провести перерахунок аліментів з січня 2022 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2024 року позовні вимоги було задоволено частково: припинено з дня пред`явлення позову до суду - 19 березня 2024 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу виданого Томашпільським районним судом Вінницької області 18 травня 2018 року у справі № 146/677/18.

У решті позовних вимог відмовлено, вирішено питання судових витрат.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, суд вважає, що припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 19 березня 2024 року.

Разом з тим оскільки припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 19 березня 2024 року, тому вимога про проведення з січня 2022 перерахунку аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі судового наказу, виданого Томашпільським районним судом Вінницької області 18 травня 2018 року, задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Зубань О. О. в інтересах відповідачки подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог змінити, а саме змінити дату припинення стягнення аліментів на «з дати набрання рішенням законної сили».

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Сало Т. Б.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2024 року суддю ОСОБА_8 замінено на суддю ОСОБА_9 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року справу призначено до розгляду на 21 листопада 2024 року о 10 год. 15 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення стягнення аліментів із ОСОБА_1 з дня подання позову - 19 березня 2024 року, оскільки припинити стягнення аліментів слід було із дня набрання законної сили рішенням суду.

Окрім того у ОСОБА_1 відсутні доходи, що спростовує його твердження про утримання ним сина. Позивач перевіз дитину у сільську місцевість, не піклується про його культурний розвиток, не дбає про його здоров`я.

Також представник відповідачки зазначає, що місцевий суд неправильно здійснив розподіл судових витрат, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково, а судовий збір на його користь стягнув у повному обсязі.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник відповідачки апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому у поданому відзиві просив справу розглядати у його відсутність.

Фактичні обставини, встановлені судом

Сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 (а. с. 8).

Судовим наказом Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 травня 2018 року у цивільній справі № 146/677/18 вирішено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 10 травня 2018 року (а. с. 9).

Постановою Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 146/346/22 рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 травня 2023 року залишено без змін. Із змісту вказаної постанови видно, що рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено, визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_1 . Також вказано, що судами встановлено наступні фактичні обставини: згідно акта від 17 лютого 2022 року обстеження умов проживання житловий будинок по АДРЕСА_1 знаходиться у доброму стані, умови проживання добрі. Для дитини ОСОБА_5 у сім`ї батька створені такі умови проживання: є окреме спальне ліжко у дитячій кімнаті, стіл для підготовки уроків, комп`ютер, шафа для зберігання особистих речей. Дитина перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 , з січня 2022 року відвідує Кислицьку ЗОШ І-ІІ ступенів (а. с. 11-19).

Згідно довідки Кислицького старостинського округу Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 54 від 04 березня 2024 року, ОСОБА_1 1980 року народження, проживає в АДРЕСА_1 , разом із ним з 02 січня 2022 року по даний час проживає його син ОСОБА_5 , 2009 року народження та знаходиться на його утриманні (а. с. 20).

Відповідно до довідки від 04 квітня 2024 року № 01-02-2019 за харчування ОСОБА_5 кошти сплачує його мама ОСОБА_2 (а. с. 36).

Згідно розрахунку боргу по аліментах гр. ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 станом на 01 лютого 2024 року заборгованість по виплаті аліментів становить 95 877,92 грн (а. с. 39-40).

Відповідно до розрахунку боргу по аліментах гр. ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 станом на 26 червня 2024 року заборгованість по виплаті аліментів становить 50 767,23 грн (а. с. 205-207).

Згідно відповіді ГУ ДПС у Вінницькій області, за період І квартал 2022 по І квартал 2024 років щодо ОСОБА_1 відсутні інформація про доходи (а. с. 150).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції у частини відмови у задоволення позовних вимог про перерахунок аліментів, оскільки у цій частині рішення сторонами не оскаржується.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Відповідно до положень ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 179 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно ст. 180 даного кодексу, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 СК України).

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Це також кореспондується з положеннями ст. 273 Сімейного кодексу України, згідно з якою якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При цьому, обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Як встановлено із матеріалів справи, неповнолітній син сторін проживає з батьком - позивачем ОСОБА_1 , а тому із урахуванням вказаних норм матеріального закону, є підстави для припинення стягнення з нього аліментів на сина на користь матері, яка проживає окремо.

В оскаржуваному рішенні місцевий суд зазначив, що припинення стягнення аліментів має відбуватися з дати подання позову до суду, тобто з 19 березня 2024 року, оскільки припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів.

Колегія суддів повністю погоджується із таким висновком суду першої інстанції, адже у ОСОБА_2 відсутнє право на отримання аліментів на сина, який проживає з батьком - ОСОБА_1 , що не нею заперечується.

Отже, твердження представника відповідачки про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 після набрання рішенням суду законної сили, є надуманими та не узгоджуються вимогами закону.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 відсутні доходи і, що він перевіз дитину у сільську місцевість, не піклується про його культурний розвиток та не дбає про його здоров`я, то апеляційний суд не бере вказані доводи до уваги, адже вони не стосуються предмету спору у цій справі.

Також колегія суддів відхиляє доводи про те, що місцевий суд неправильно здійснив розподіл судових витрат.

Так, позовна вимога про припинення стягнення аліментів відповідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з урахуванням ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», підлягала оплаті судовим збором у розмірі 1 211,20 грн (3 028 грн х 0,4).

Отже, задовольнивши вказану позовну вимогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у зазначеному розмірі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, судові витрати у зв`язку із переглядом рішення місцевого суду у суді апеляційної інстанції слід залишити за ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Зубаня Олександра Олександровича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 29 серпня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за нею.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 25 листопада 2024 року.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук