КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Єдиний унікальний номер справи № 204/972/22-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2843/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвоката Литвина Андрія Вікторовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів,

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» (АТ «Ощадбанк») про захист прав споживача.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складалась з 5/12 часток грошових внесків з відповідними відсотками померлого.

Вказував, що 05 травня 2021 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом та став власником 5/12 частко спадкового майна в розмірі 8 800 грн. 73 коп. Разом з тим, відповідач відмовляється виплатити успадковані кошти.

Позивач просив стягнути банківські вклади та проценти, які залишились після смерті його батька.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 суми грошових вкладів у розмірі 8 800 грн. 73 коп., проценти за період з 5 вересня 2020 року по 27 червня 2023 року у розмірі 3 162 грн. 33 коп., що разом складає 11 963 грн. 06 коп.

Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач АТ «Ощадбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

Вказує, що судом першої інстанції повністю залишено поза увагою, що позивачем були направлені до банку письмові звернення від 11 листопада 2021 року щодо отримання належних йому як спадкоємцю грошових коштів з наданням звичайних ксерокопій свідоцтва про право на спадщину за заповітом померлого ОСОБА_2 , вірність яких була засвідчена особисто ОСОБА_1 , а не у спосіб що визначений законодавством.

Зазначає, що судом залишено поза увагою необхідність ідентифікації Банком своїх клієнтів до встановлення ділових відносин згідно вимог ч. 4 ст. 11 Закону України від 06 грудня 2019 року №361-ІХ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів. Одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні не вказується чи стягувана сума процентів по вкладу зазначена з урахуванням податків чи ні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_3 вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та справедливим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» - без задоволення.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є захист прав споживача та стягнення коштів у розмірі 11 963,40 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Для розгляду справи протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 серпня 2023 року визначено склад суду: суддя-доповідач Верланов С.М., судді: Невідома Т.О., Нежура В.А.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2023 року справу відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського апеляційного суду у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді-доповідача Верланова С.М. у розгляді судової справи більше чотирнадцяти днів, 04 липня 2024 року проведено повторний автоматизований розподіл вказаної цивільної справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: Мережко М.В. - головуючий суддя, Поліщук Н.В., Соколова В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого 5 травня 2021 року державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_2 , 1937 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 5/12 часток грошових внесків з відповідними відсотками, що знаходяться в ПАТ «Державний ощадний банк України» у ТВБВ № 10003/0603 філії - Дніпровське обласне управляння АТ «Ощадбанк» по рахунку № НОМЕР_1 , у ТВБВ № 10023/0149 філії - Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» по рахунку № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 належність яких спадкоємцеві підтверджується довідкою № 46/12-05/14587 БТ, виданою банком 8 вересня 2020 року.

Вказані кошти належали померлому та підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк» № 46/12-05/14587 БТ від 8 вересня 2020 року.

Пізніше, 11 листопада 2021 року позивач звернувся до Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» та Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» з вимогою перерахування грошові кошти на його банківський рахунок.

Листом від 25 листопада 2021 року та 20 грудня 2021 року відповідач повідомив позивачу про необхідність звернутися до банківської установи.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань. У такому разі відбувається перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов`язанні є правонаступництво.

Зобов`язання за договором банківського вкладу не є такими, що нерозривно пов`язані з особою вкладника, а тому в разі його смерті спадкоємцеві, який прийняв спадщину, згідно з постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-65цс13, повертається як сума банківського вкладу, так і проценти на нього до дня, який передує поверненню вкладу.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або інший дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Частиною 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174, зареєстрованої в Міністерстві і юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528 (далі - «Інструкція»), встановлено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним і підписом САБ.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 26 березня 2014 року у справі № 6-4813св14, від 26 березня 2014 року у справі № 6-7667св14.

З аналізу зазначених норм слідує, що банк зобов`язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту).

Як вбачається з матеріалів справи, 14 січня 2013 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено договір № 16055 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, та відкрито останньому поточний рахунок № НОМЕР_1 .

Після чого, 10 травня 2019 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено договір № 4 на вклад «Мій пенсійний депозит» на суму 20 000 грн., строком на 3 місяці, дата повернення депозиту є 12 серпня 2019 року, процентна ставка становить 13,50 % річних.

Цього ж дня, 10 травня 2019 року, між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 підписано заяву про приєднання № 446969524/100519 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).

Перевіривши докази, надані сторонами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу тому банк зобов`язаний виплатити вкладнику депозит і проценти на вклад на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05 травня 2021 року та довідкою АТ «Ощадбанк» № 46/12-05/14587 БТ від 08 вересня 2020 року підтверджено наявність грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться на рахунках померлого ОСОБА_2 в банківській установі, а отже період нарахування відсотків за вказаним договором розпочинається з наступного дня після такого повідомлення, та триває до дня, який передує дню повернення коштів спадкоємцям.

Зокрема, у довідці АТ «Ощадбанк» № 46/12-05/14587 БТ від 08 вересня 2020 року вказано наявність коштів станом на 04 вересня 2020 року за померлим ОСОБА_2 , а саме:

-на поточному рахунку № НОМЕР_1 - 12 грн. 53 коп. (на час смерті 18.01.2020 року - 128 грн. 53 коп.);

-на рахунку № НОМЕР_3 - 1 109 грн. 23 коп. (на час смерті 18.01.2020 року - 945 грн. 40 коп.)

- на рахунку № НОМЕР_4 - 20 000 грн. (на час смерті 18.01.2020 року - 20 000 грн.).

Тому, Київський апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсотки, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по неповернутим вкладам, слід обраховувати з 05 вересня 2020 року (наступний день після видачі довідки - 4 вересня 202 року) по 27 червня 2023 року, що становить 3 162 грн. 33 коп. (20 000 гривень х 1 026 днів / 365 днів у році х 13,5% = 7 589 грн. 59 коп. / 12 х 5 (5/12 частки від спадщини)).

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми грошових вкладів в розмірі 8 800 грн. 73 коп. та проценти за договором № 4, по якому відкрито поточних рахунок № НОМЕР_4 за період з 5 вересня 2020 року по 27 червня 2023 року у розмірі 3 162 грн. 33 коп., що разом складає 11 963 грн. 06 коп., оскільки позивач звертався до відповідача з вимогою повернути вклад, проте ці вимоги виконані не були.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги повторюють доводи відзиву на позовну заяву, належна оцінка яким була надана судом першої інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законними і обґрунтованими, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвоката Литвина Андрія Вікторовича - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова