Справа № 226/1022/24

Провадження № 2/226/298/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Тіссен О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Мирнограді Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся з позовом до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він 19.04.2004 року по 28.12.2023 працював у ДП «ВК «Краснолиманська». 28.12.2023 року був звільнений за станом здоров`я на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17.04.2024 року було стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 251429,72 гривень (суми заборгованості з виплати заробітної плати вказані після утримання обов`язкових податків та зборів), середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 51326,81 гривень, моральну шкоду в розмірі 10000 грн, а всього 312756,53 грн. Рішенням суду було стягнуто середній заробіток за період з 7 березня 2024 року до 18 квітня 2024 року. Його середньоденний заробіток за розрахунком відповідача становить 1769,89 гривень. Відповідач продовжує порушувати право позивача на отримання заробітної плати та наносить моральну шкоду. Крім того, відповідач не виплатив йому при звільненні вихідну допомогу в розмірі 116812,74 грн. Він є особою з інвалідністю 1-ї групи, так як має онкологічне захворювання. Відповідач, порушуючи право позивача на отримання заробітної плати, завдає позивачу моральну шкоду. Він має обмежений час на життя у зв`язку із захворюванням та потребує лікування, яке є витратним, але відповідач не віддає в добровільному порядку його заробітку плату. Тому, знаходячись у скрутному матеріальному становищі, без грошей та належного лікування, він розуміє, що від цього час його життя скочується ще. Думки про це ще більше пригнічують позивача. Моральну шкоду він оцінює у розмірі 500000 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток за ст.117 КЗПП України позивач вважає потрібно зтягнути з 19 квітня 2024 року по день винесення рішення судом. Крім того, вважає, що на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» має право на отримання компенсації втрати частини заробітку. Просить суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, вихідну допомогу при звільненні в сумі 150000 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2024 року по день винесення рішення судом, відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у повному обсязі не визнає заявлені позивачем позовні вимоги, оскільки вважає їх такими, що порушують норми чинного законодавства з наступних підстав. У самому обґрунтуванні позовної заяви позивач самостійно зазначає, що Димитровським міським судом Донецької області 18.04.2024 року вже вирішено спір між позивачем та відповідачем стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення за період з 07.03.2024 року по 18.04.2024 року (справа №226/621/24). Наразі у рамках цивільної справи №226/1022/24 позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку з 19.04.2024 (наступний день після винесення Рішення по справі №226/621/24) по день винесення рішення. Однак, відповідно до Закону України №2352-ІХ від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (набрання чинності 19.07.2022 року) текст ст.117 КЗпП України викладено у наступній редакції: «Уразі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців». Відповідно до змісту ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Разом з тим в статті 5 ЦПК України визначені способи судового захисту. Так, згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Тобто, виходячи із зазначених вище норм закону вбачається, що позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги повинні складати підставу позову. Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову). Виклад обставин підстав позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами. Тобто, звертаючись із позовною заявою до суду позивач нехтує вимогами чинного законодавства у частині обмеження строку середнього заробітку. Позивач усвідомлює той факт, що розгляд справи може тривати більше 6 місяців в силу різних причин (наприклад: бойові дії на території, де розташований суд; відпустка/тимчасова непрацездатність працівників суду; відсутність електроенергії та ін.) та замість чітко визначеного формулювання «по день винесення рішення судом, але не більш як 6 місяців, тобто до 07.09.2024 року» зазначив «з 19.04.2024 по день винесення рішення судом». Зазначена факт дає відповідачу достатні підстави вважати, що позивач має намір збагатитися за рахунок коштів відповідача шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за значно більший період часу. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги позивача у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не містять чітко визначених вимог та не відповідають вимогам чинного законодавств, а тому не підлягають задоволенню. Крім того, позивач самостійно зазначає, що під час вирішення спору по справі №226/621/24 Димитровським міським судом Донецької області вже вирішено питання щодо відшкодування відповідачем на користь позивача моральної шкоди спричиненою затримкою розрахунку при звільненні (невиплати заробітної плати) у розмірі 10000,00 грн. Стаття 61 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, гарантована зазначеною статтею заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення має на меті уникнути несправедливого покарання.

Відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, моральну шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодовано шляхом здійснення щомісячних платежів). У справі встановлено, що правопорушення, з яким позивач пов`язує настання права на відшкодування моральної шкоди, мало місце один раз, за що відповідач вже поніс відповідальність у вигляді стягнення з нього грошових сум у якості відшкодування моральної шкоди. У разі якщо позивач не погоджується з визначеним Димитровським міським судом Донецької області розміром моральної шкоди у сумі 10000,00 грн, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача, то останній мав би звернутися до Дніпровського апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, як це роз`яснено у резолютивній частині рішення від 18.04.2024 у справі 226/621/24. Однак, останній вибрав не вірний спосіб захисту своїх прав та навмисно, нехтуючи роз`ясненнями суду щодо права на звернення зі скаргою до апеляційного суду, звернуся з повторною позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000,00 грн. Отже, повторна вимога, звернена до відповідача, про відшкодування моральної шкоди є намаганням покласти подвійну відповідальність за одне правопорушення, що порушує норми чинного законодавства, тому вимоги є необґрунтованими, незаконними та не підлягають задоволенню. Просить суд позовні вимоги позивача залишити без задоволення у повному обсязі.

Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з`явилися до суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

24.04.2024 року ухвалою судді позовна заява була залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, які усунені 08.05.2024 року.

08.05.2024 на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи по суті призначений на 10.06.2024 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, у відповідача були витребувані відомості.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач з 19.04.2004 року по 28.12.2023 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та 28.12.2023 року його було звільнено за п.2 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України за станом здоров`я (а.с.15-21, 46-51).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком (а.с.14, 41-зворотня сторона).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17.04.2024 року по справі № 226/621/24 з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 була стягнута заборгованість по заробітній платі після утримання обов`язкових податків та зборів в сумі 251429,72 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.03.2024 року (з дати після пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок) по 18.04.2024 року в сумі 51326,81, моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн (а.с.4-6, 39-41).

Згідно довідки МСЕК №774046 ОСОБА_1 встановлена перша група інвалідності строком до 01.01.2026 року, він потребує постійного стороннього догляду, спостереження у онколога, сімейного лікаря та стаціонарного медичного лікування (а.с.22, 52).

Позивач у зв`язку з загальним захворюванням з діагнозом злоякісне ураження бронхів та легенів неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах, проходив обстеження (а.с.23-29, 53-57).

Згідно довідки відповідача від 01.04.2024 року середньоденна заробітна плата позивача становить 1769,89 грн (а.с. 30).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17.04.2024 року (справа №226/621/24) встановлено, що загальна сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем становить 251429,72 грн, в тому числі за грудень 2019 року - 474,72 грн, за лютий 2020 року - 15191,37 грн, за березень 2020 року - 16076,83 грн, за квітень 2020 року - 13167,27 грн, за квітень 2021 року - 2876,97 грн, за травень 2021 року - 8158,86 грн, за червень 2021 року - 204,89 грн, за липень 2021 року - 7,54 грн, за серпень 2021 pоку - 109,99 грн, за грудень 2023 року - 195161,28 грн (компенсація за невикористану відпустку). Суми заборгованості з виплати заробітної плати вказані після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.39-41).

Згідно довідки відповідача від 16.07.2024 року ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата: за грудень 2019 року - 474,72 грн, за лютий 2020 року - 15191,37 грн, за березень 2020 року - 16076,83 грн, за квітень 2020 року - 13167,27 грн, за квітень 2021 року - 2876,97 грн, за травень 2021 року - 8158,86 грн, за червень 2021 року - 204,89 грн, за липень 2021 року - 7,54 грн, за серпень 2021 pоку - 109,99 грн, за грудень 2023 року - 195161,28 грн (компенсація за невикористану відпустку). Суми заборгованості з виплати заробітної плати вказані після утримання обов`язкових податків та зборів.

Згідно довідки відповідача від 16.07.2024 року ОСОБА_1 була нарахована одноразова виплата за ст.44 за грудень 2023 року - 31344,76 грн, виплата на пенсію за січень 2024 року 94034,26 грн, а всього 125379,02 грн. Суми заборгованості вказані після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.79).

Виплату заборгованості по заробітній платі станом на дату розгляду справи не здійснено, що не заперечується сторонами.

V. Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок нарахування та виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Відповідно до ст.1-4 Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10-го числа, що настає за звітним.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.

Виплату заборгованості по заробітній платі станом на дату розгляду справи не здійснено, що не заперечується сторонами, тому суд застосовує опубліковані індекси споживчих цін Держкомстатом на дату розгляду справи, а саме по червень 2024 року включно.

Відповідно до вищевказаного Порядку, компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати складає:

За грудень 2019 року: 1,002 х 0,997 х 1,008 х 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 х 1,008 х 1,005 х 1,007 х 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 100 = 160,22;

160,22 100 = 60,22;

474,72 грн. х 60,22 : 100 = 285,88 грн., де

1,002 х 0,997 х 1,008 х 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 х 1,008 х 1,005 х 1,007 х 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 - індекси інфляції розділені на 100 з січня 2020 р. по червень 2024 р.; 474,72 грн невиплачена заробітна плата за грудень 2019 року.

За лютий 2020 року: 1,008 х 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х0,986 х 1,005 х 1,008 х 1,005 х 1,007 х 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 100 = 160,38;

160,38 100 = 60,38;

15191,37 грн. х 60,38 : 100 = 9172,55 грн.

За березень 2020 року: 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х0,986 х 1,005 х 1,008 х 1,005 х 1,007 х 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 100 = 159,02;

159,02 100 = 59,02;

16076,83 грн. х 59,02 : 100 = 9488,55 грн.

За квітень 2020 року: 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,010 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 1,010 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х0,986 х 1,005 х 1,008 х 1,005 х 1,007 х 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 100 = 157,85;

157,85 100 = 57,85;

13167,27 грн. х 57,85 : 100 = 7617,27 грн.

За квітень 2021 року: 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х0,986 х 1,005 х 1,008 х 1,005 х 1,007 х 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 100 = 145,64;

145,64 100 = 46,64;

2876,97 грн. х 45,64 : 100 = 1313,05 грн.

За травень 2021 року: 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х0,986 х 1,005 х 1,008 х 1,005 х 1,007 х 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х х 1,022 х 100 = 143,76;

143,76 100 = 43,76;

8158,86 грн. х 43,76 : 100 = 3570,32 грн.

За червень 2021 року: 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х0,986 х 1,005 х 1,008 х 1,005 х 1,007 х 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 100 = 143,48;

143,48 100 = 43,48;

204,89 грн. х 43,48 : 100 = 89,09 грн.

За липень 2021 року: 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х0,986 х 1,005 х 1,008 х 1,005 х 1,007 х 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 = 143,34;

143,34 100 = 43,34;

7,54 грн. х 43,34 : 100 = 3,27 грн.

За серпень 2021 року: 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х0,986 х 1,005 х 1,008 х 1,005 х 1,007 х 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 100 = 143,62;

143,62 100 = 43,62;

109,99 грн. х 43,62 : 100 = 47,98 грн.

За грудень 2023 року: 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 100 = 104,26;

104,26 100 = 4,26;

195161,28 грн. х 4,26 : 100 = 8313,87 грн.,

Таким чином компенсація за втрату частини заробітної плати у зв`язку із затримкою її виплати складає: 285,88 + 9172,55 + 9488,55 + 7617,27 + 1313,05 + 3570,32 + 89,09 + 3,27 + 47,89 + 8313,87 = 39901,83 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

При цьому відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не підлягає компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати заборгованість з виплати одноразової допомоги при звільненні за ст.44 КЗпП України за грудень 2023 року у сумі 31344,76 грн та одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з правом на пенсію за віком за січень 2024 року у сумі 94034,26 грн, оскільки ці суми є вихідною допомогою і мають разовий характер.

Суд не приймає доводи відповідача, зазначені у відзиві, щодо відсутності підстав для задоволенню позову щодо стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку із затримкою строків її виплати, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Позивачем також заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 19.04.2024 року по день винесення рішення суду без розрахунку середнього заробітку та без зазначення суми стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022).

Відповідно до змін внесених в ст.117 КЗпП України Законом № 2352-IX від 01.07.2022, які набули чинності 19.07.2022, період, за який працівнику має бути нарахований середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обмежено шістьма місяцями. При цьому Закон № 2352-IX від 01.07.2022, яким працівнику обмежено нарахування відповідно до ст.117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні шістьма місяцями, відповідно до ст.58 Конституції України не має зворотної дії в часі та не поширюється на правовідносини, які існували до набуття цим Законом чинності, тобто до 19.07.2022.

Тому, враховуючи що період з 19.04.2024 року до 18.07.2024 (дата ухвалення судом рішення) становить менше шести місяців, суд вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за цей період - з 19.04.2024 по 18.07.2024 включно.

Середній заробіток позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 19.04.2024 по 18.07.2024 становить: 1769,89 грн. х 65 робочих дні за вказаний період = 115042,85 грн. (без утримання податків та інших обов`язкових платежів), які підлягають стягненню на користь позивача.

Відповідно до п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 03.07.2001 року (з доповненнями та змінами), працівнику, що має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з Підприємства (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше, зокрема, для чоловіків при стажі роботи в галузі понад 20 років трьох середньомісячних заробітків. Витрати на сплату одноразової допомоги відносяться на валові витрати підприємства.

Відповідно до п.3.2 вказаної Галузевої угоди, положення Угоди є обов`язковими до застосування при укладанні угод, колективних договорів і індивідуальних трудових договорів для всіх підприємств, що перебувають у сфері дії сторін, незалежно від форм власності та господарювання, а також під час розгляду трудових спорів.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема, у пункті 2 статті 40, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Позивачем після уточнення позовних вимог заявлено вимогу про стягнення з відповідача вихідної допомоги при звільненні в сумі 150000 грн., при цьому доказів наявності заборгованості у відповідача перед ним з вихідної допомоги при звільненні саме в такій сумі позивачем не надано.

Тому суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення вихідної допомоги при звільненні позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме виходячи з сум вихідної допомоги, зазначених в довідці відповідача, в загальному розмірі 125379,02 грн, з яких одноразова вихідна допомога при звільненні відповідно до ст.44 КЗпП України 31344,76 грн, одноразова допомога при звільненні у зв`язку з правом на пенсію за віком 94034,26 грн, після утримання обов`язкових податків та зборів.

Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17.04.2024 року (справа №226/621/24) позивачу було частково задоволено позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з порушенням його права на оплату праці, матеріальних труднощах у зв`язку з цим, що обтяжене станом здоров`я позивача, необхідністю здійснення витрат на лікування у зв`язку із тяжким захворюванням, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності відстоювати свої права у судовому порядку, внаслідок не виплати йому у період з грудня 2023 року по квітень 2024 року заборгованості по заробітній платі. Зазначеним рішенням на користь позивача було стягнуто 10000 грн. відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку з цим суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди слід відмовити, оскільки на користь позивача з відповідача за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17.04.2024 року вже було стягнуто відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок тих же обставин.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2242,59 грн. (280323,70 грн. х 5200,00 грн.(із застосування коефіцієнту 0,8) : 650000 грн. = 2242,59 грн.).

На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, Законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ № 159 від 21.02.2001, ст.2371 КЗпП України, ст.23 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», місцезнаходження: 85310, м.Родинське м.Покровська Донецької області, вул.Перемоги, 9, , про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 39901 (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот одна) грн 83 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні без утримання податків та інших обов`язкових платежів за період з 19.04.2024 по 18.07.2024 в сумі 115042 (сто п`ятнадцять тисяч сорок дві) грн 85 коп., одноразову вихідну допомогу при звільненні відповідно до ст.44 КЗпП України в сумі 31344 (тридцять одна тисяча триста сорок чотири) грн 76 коп. після утримання обов`язкових податків та зборів, одноразову допомогу при звільненні у зв`язку з правом на пенсію за віком в сумі 94034 (дев`яносто чотири тисячі тридцять чотири) грн 26 коп. після утримання обов`язкових податків та зборів.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь держави судовий збір в розмірі 2242 (дві тисячі двісті сорок дві) грн 59 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 18.07.2024.

Суддя О.А. Рибкін