Справа № 725/5915/24
Провадження № 2/727/1565/24
12 листопада 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:
головуючий суддя Слободян Г.М.
секретар судовогозасідання Вакарчук Т.Р.
Короткий зміст позову. Позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позов зазначає, що 03.07.2019 року відповідач звернувся до позивача із анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_2 , та встановлення кредитного ліміту на суму, вказану у мобільному додатку.
Вказує на те, що відповідач своїм підписом повністю та безумовно прийняв пропозицію банку та погодився з тим, що анкета-заява разом із умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Стверджує, що банк свої зобов?язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, зарезервувавши та відкривши поточний рахунок № НОМЕР_2 , що зазначено у розділі І Умов і правил та встановивши ліміт використання кредиту у розмірі 80 000,00 грн., що зазначено у довідці про розмір встановленого кредитного ліміту. Посилається на те, що після підписання заяви відповідач взяв на себе зобов?язання оплачувати послуги банку, що виникають у результаті використання платіжних карток, згідно тарифів. Однак, відповідач не дотримується даних умов, а саме не здійснює повернення кредиту у терміни та на умовах, визначених умовами та правилами, а також тарифами. Вказує на те, що у зв?язку із порушенням умов договору про надання банківських послуг від 03.07.2019 р. зі сторони ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі - 79 480,16 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) - 79 480,16 грн.
Просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 79 480,16 грн., а також судові витрати в рахунок відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн.
Рух справи та позиція сторін
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.07.2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного провадження.
08.08.2024 року відповідачем ОСОБА_1 до суду скеровано відзив на позов. Відповідач не визнає пред?явлені позовні вимоги та вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Вказує на те, що нею не погоджено жодних умов кредитування у письмовій формі (суми кредиту, розміру процентів за користування кредитом, комісій, розміру пені та штрафу), тому проценти не можуть бути стягнуті з відповідача, а тільки може бути стягнута сума коштів банку, фактично видана відповідачу і не сплачена банку, в межах строків позовної давності. Посилається на те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Відповідач також вважає, що позивачем не доведено видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим (основному боргу, процентам, неустойці). Вказує на те, що за відсутності інформації про витрати клієнтом коштів банку і внесені на рахунок суми, неможливо встановити, як і коли утворилась сума основного боргу і чи правильно на неї нараховані проценти та інші чергові платежі, оскільки, сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
Посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі позичальнику кредиту у заявленій сумі, а саме: не було надано кредитного договору, меморіальний ордер чи інший первинний бухгалтерський документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, рішення банку про встановлення відповідачеві кредитного ліміту (не довідку, а саме рішення, ким і коли воно прийняте, ким затверджене), заяву на видачу готівки з позичкового рахунку позичальника чи будь-яких інших (взагалі ніяких документів) про отримання позичальником коштів банку, і саме за кредитним договором, а не просто за договором про надання банківських послуг. Окрім цього, вважає, що виписка по рахунку не є первинним документом, відтаку неможливо встановити, за який період у неї міг утворитися борг, з чого він складається, які похідні платежі на суму основного боргу нараховані, та перевірити правильність розрахунків. Зазначає, що подавні банком роздруківки не відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів та діловодства, що свідчить про неналежність та недопустимість копій цих письмових доказів, оскільки позивачем до позову долучені роздруківки з його внутрішньої системи, які банк вважає доказами у справі, не засвідчені належним чином та не містять жодного підпису відповідача. Просить суд виключити з доказів у справі копії письмових доказів, оригінали яких не містять її підписів про ознайомлення та погодження з ними як такі, що викликають сумнів з приводу їх достовірності та незмінності змісту. На підставі викладеного в задоволенні позову просить відмовити повністю.
09.10.2024 року відповідач ОСОБА_1 направила до суду також додаткові пояснення у справі. Посилається на те, що позиція позивача про те, що всі правовідносини сторін регулюються виключно власними умовами і правилами банку, суперечить обов`язковим вимогам ст.ст. 547, 549. 1055 ЦК України, ЗУ Про споживче кредитування, законодавству про електронні платіжні засоби, п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин про обов`язкову письмову форму даного договору, а в іншому випадку - його нікчемність. Вказує на те, що сам факт того, що відповідач користувалася послугами банку на умовах договору про надання банківських послуг (про що прямо зазначено в Анкеті-заяві) не може тлумачитись як визнання відповідачем заборгованості чи конкретних кредитних зобов`язань (процентної ставки, неустойки), встановлених і змінюваних банком в односторонньому порядку всупереч спеціальним умовам чинного законодавства. Зазначає, що відповідно до статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, кредитний договір приєднання також має бути укладений у письмовій формі, вимоги законодавства про споживачів кредитних і банківських послуг мають вищу юридичну силу і є обов`язковими для застосування. Вказує на те, що відсутність підпису її підпису, як відповідача, на наданих Банком Умовах обслуговування рахунків фізичної особи АТ «Універсал Банк», Тарифах та Паспорті споживчого кредиту підтверджує фактичну відсутність погодження таких умов, і взагалі відсутність будь-яких підтверджень ознайомлення з ними. Посилається на те, що АТ «Універсал Банк» перейняв практику АТ «КБ «Приватбанк» щодо Анкета-заява про приєднання до договору про надання банківських послуг, яку останній вже виправляє, з метою отримання максимальної вигоди за рахунок юридично неосвічених споживачів фінансових послуг. Відповідач вважає, що лояльне ставлення до цього судів може призвести лише до збільшення кредитних спорів і ошуканих громадян, яких покликана захищати держава.
Спростовуючи доводи позивача про укладення договору в електронній формі, відповідач вказує на те, що позивачем не надано жодного електронного доказу на підтвердження викладених у позові обставин. Дані в електронній формі додані до електронних даних файлу - електронні підписи відсутні; докази їх надсилання - відсутні. Підпис нанесений текстом, а не електронним способом, у тексти, а не на сам електронний документ (що не відповідає змісту поняття електронного підпису - «електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних»). Посилається на те, що надані позивачем прості копії не дозволяють встановити волевнявлення сторін, їх фактичне підписання жодним способом і не відповідають імперативним вимогам до електронних документів та електронних доказів. Зазначає, що підписана відповідачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг, містить лише його анкетні дані та контактну інформацію, видачу кредитної картки, та не містить жодних даних про умови кредитування та обрання ним теяят банківської послуги, сплату процентів за користування кредитом. Стверджує, що матеріали справи не містять доказів домовленості сторін про сплату відсотків.
Вказує на те, що відповідно до виписки, у період строку дії картки до липня 2024 р. (на даний час закінчився), банком здійснювалися односторонні списання відсотків, які не були погоджені у письмовій формі і односторонньо списувались банком за період з 01.02.2020 р. по 01.11.2023 р. на загальну суму 103 645.80 грн. Відповідач не визнає списань відсотків, які включені банком у суму основного боргу, хоча не були погоджені у письмовій формі та односторонньо збільшуються банком в порушення законодавства, без повідомлення відповідача. Зазначає, що кошти сплачені відповідачем підлягають зарахуванню саме на погашення основного боргу, який має бути зменшеним на суму безпідставно списаних банком відсотків: 79 480,16 (загальна заявлена позивачем заборгованість) - 103 645,80 (списані відсотки, не погоджені у письмовій формі) = - 24 165,64 грн. переплата. Відтак, відповідач вважає, що її заборгованість перед позивачем відсутня, та просить відмовити в задоволенні позову повністю.
Представник позивача АТ «Універсал Банк» Павленко С.В. у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без участі представника АТ «Універсал Банк»; позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на наступне.
Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом належними доказами по справі встановлено, що 03.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася до позивача із Анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_2 (а.с.21, 141).
На вказаному рахунку ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 80 000 грн., що вбачається довідки про розмір встановленого кредитного ліміту від 21.05.2024 року (а.с.20).
При укладенні Кредитного договору сторони керуються ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (а.с.28-54).
Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг від 03.07.2019 р. у ОСОБА_1 станом на 06.05.2024 р. виникла заборгованість у розмірі - 79 480,16 грн. (сімдесят дев?ять тисяч чотириста вісімдесят гривень 16 копійок), яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) - 79 480,16 грн (а.с.12-19).
Позивачем надано до суду виписку про рух коштів по картці від 17.09.2024 р., з якої вбачається, що за період з 03.07.2019 р. по 17.09.2024 р. баланс на початку періоду становить 20 000 грн., а на кінець періоду 2 308,16 грн.; сума витрат за вказаний період 365 841,77 грн., сума зарахувань 284 033,61 грн.; кредитний ліміт станом на 17.09.2024 р. 79 500,00 грн., заборгованість за кредитним лімітом - 81 808,16 грн. (а.с.146-166), наведений розмір заборгованості за за кредитним лімітом також вбачається і з довідки про заборгованість від 17.09.2024 р. (а.с.167).
Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки.
Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідач, ОСОБА_1 , на момент укладення Договору про надання банківських послуг (від 03.07.2019 р.) діяла відповідно до положень Цивільного кодексу України, зокрема, статей 11 та 626, що стосуються угод та правочинів. Однак, згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договір приєднання є угодою, умови якої встановлюються однією стороною, і друга сторона не має права змінювати ці умови.
Позивач не надав належних доказів укладення конкретного договору про надання банківських послуг між сторонами, оскільки підписана анкета-заява є формальним документом і не є достатнім доказом укладення кредитного договору, як зазначено в статті 634 Цивільного кодексу України. Підписання анкети не є рівнозначним підписанню кредитного договору в повному обсязі, оскільки згідно з умовами договору, клієнт повинен бути поінформований про всі умови обслуговування, що не було зроблено у відповідності з вимогами законодавства.
Згідно з ч. 5, 6, 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Споживач не зобов?язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» в тій же редакції, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Окрім цього, позивач у позовній заяві посилається на надані документи, які, на його думку, підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором. Однак ці документи не відповідають вимогам, встановленим ст. 95 ЦПК України, що визначає порядок подання доказів у суді.
Згідно з ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належно засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
У даному випадку надані копії документів (витяги з тарифів, умови банківського договору) не є належним чином засвідченими, оскільки не містять підписів відповідача, що свідчили б про його ознайомлення та погодження з цими умовами. Оскільки підпис є однією з основних ознак підтвердження дійсності документа, відсутність підпису свідчить про те, що такі документи не можуть бути прийняті як належні доказові матеріали.
Відсутність підтверджень підпису відповідача на документах, які визначають умови кредитування, є підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Чернігівського апеляційного суду від 25 червня 2021 року у справі № 750/8540/20).
Відповідач заперечує наявність зазначеної суми боргу у розмірі 79 480,16 грн., а також посилається на те, що вона не була належним чином поінформованою про всі умови та правила надання банківських послуг. Стверджує, що інформація про умови кредиту, встановлені тарифи та процентні ставки не була надана в повному обсязі, що порушує вимоги статті 11 Цивільного кодексу України про свободу договору та права споживачів.
На підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 06.05.2024 р., однак цей розрахунок не підтверджується належним чином укладеним договором, в якому б були наведені умови щодо розміру кредиту, строків повернення коштів, відсотків за користування кредитом.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.
Позивач не надав детального та обґрунтованого розрахунку заборгованості, зокрема, не вказав, як саме був визначений розмір процентів, чому виникла заборгованість на вказану суму та на яких підставах ця сума нарахована.
Для підтвердження наявності заборгованості необхідно надати розрахунок, який містить всі елементи та підстави для визначення суми боргу (постанова ВСУ від 12 червня 2019 року, справа № 754/2907/16-ц).
Позивач також зазначає, що ним були застосовані певні умови обслуговування, однак немає доказів того, що ці умови були дійсно надані та були зрозумілі та погоджені відповідачем. Відповідач заявляє, що він не погоджувався на умови, які були викладені у зазначеній документації, та не підписував жодних додаткових угод щодо змін у розмірі кредитного ліміту або умов обслуговування.
Кредитний договір є угодою, укладеною на підставі взаємного волевиявлення сторін. Відсутність підтвердження волевиявлення відповідача щодо погодження умов кредиту (розмір кредиту, терміни та відсотки) є суттєвим порушенням прав відповідача.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України (ЦК України), договір укладається на підставі волевиявлення сторін, що має бути виражене в письмовій формі.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Однак, відповідач зазначає, що він не підписував кредитний договір і не погоджувався з умовами, що викладаються позивачем у позові.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ті Умови та правила та тарифи, які надав позивач як докази по справі, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Універсал Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження№ 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ «Універсал Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до виписки, у період строку дії картки до липня 2024 року (на даний час закінчився), банком здійснювалися односторонні списання відсотків, які не були погоджені у письмовій формі і односторонньо списувались банком за період з 01.02.2020 р. по 01.11.2023 р. на загальну суму 103 645.80 грн.
Відповідач не визнає списань відсотків, які включені банком у суму основного боргу, хоча не були погоджені у письмовій формі та односторонньо збільшуються банком в порушення законодавства, без повідомлення відповідача. Кошти сплачені відповідачем підлягають зарахуванню саме на погашення основного боргу, який має бути зменшеним на суму безпідставно списаних банком відсотків: 79 480,16 (загальна заявлена позивачем заборгованість) - 103 645,80 (списані відсотки, не погоджені у письмовій формі) = - 24 165,64 грн. переплата, що свідчить про відсутність у відповідача заборгованості.
Отже, судом, під час дослідження матеріалів справи встановлено, що анкета-заява, підписана ОСОБА_1 03.07.2019 року, містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Однак, вказана анкета-заява не містить жодної інформації про розмір виданого і отриманого відповідачем кредиту, не містить умов і строків повернення кредиту, не містить інформації про встановлений кредитний ліміт, про розмір відсотків за користування кредитом, які б були погоджені сторонами. Не вказано також, коли конкретно відповідачем кредит був отриманий і у якому розмірі.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожен має право на захист своїх прав та інтересів.
Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, беручи до уваги доводи відповідача на спростування обставин викладених у позові, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити повністю.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 549, 550, 610, 611, 626, 628, 634, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274, 280 -284; 354 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місце знаходження м. Київ вул. Автозаводська, 54/19, код ЄДРПОУ: 21133352) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 25.11.2024 року.

Суддя Слободян Г.М.