Справа № 204/6759/24
Провадження № 2/204/3056/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у порядку спрощеного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання відсутності права вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання відсутності права вимоги, у якій позивачка просила визнати відсутнім право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 по кредитному договору № ФА-01/08 від 12.06.2008 року, укладеному між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.07.2011 року по справі № 2-2146/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» заборгованості за кредитним договором № ФА-01/08 від 12.06.2008 року у розмірі 451 629,33 грн. та 21.10.2011 року видано виконавчий лист зі строком пред`явлення до виконання один рік. 01.12.2011 року постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження, а 21.05.2014 року виконавчий документ повернуто кредиторові на підставі п.1 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». 06.03.2018 року між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір № 50 про відступлення прав вимоги, за яким відбулось відступлення прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № ФА-01/08, укладеним 12.06.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний банк «Експобанк». 14.06.2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва, відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у вимозі про поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа. Вважає, що відповідачем не було отримано право вимоги за кредитним договором № ФА-01/08 від 12.06.2008 року та рішенням суду від 21.07.2011 року у справі № 2-2146/11, адже на момент відступленням прав вимоги таке право було відсутнє у первісного кредитора, а тому у відповідача відсутнє право вимоги до неї за кредитним договором.

Ухвалою суду від 16.07.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 16.07.2024 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

06.08.2024 року представник відповідача адвокат Клещ О.В. надала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволені позовних вимог. Зазначає, що 03.01.2024 року рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі №758/2251/22 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» інфляційні витрати та 3% річних за період 10.02.2019 по 10.02.2022 у розмірі 40 683,76 грн. Отже, якщо позивач вважає, що у відповідача відсутнє право вимоги, то це мало бути предметом доказування в Подільському районному суді м. Києва у справі №2-2146/11 за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про зміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, або у справі № 758/2251/22 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про стягнення заборгованості. Вказує, що звернення позивача до суду із позовом про визнання відсутності прав вимоги у кредитора за наявності преюдиційних рішень, виглядає як намагання переглянути судом фактичні обставини, які вже були предметом розгляду у інших справах так як суд вже дав належну оцінку. Зверненням до суду із вказаним позовом, позивач має на меті уникнення від виконання зобов`язань, покладених на нього кредитним договором, рішеннями Подільського районного суду м. Києва від 21.07.2011 року та 03.01.2024 року, шляхом встановлення нового рішення, в супереч рішенням, якими вже була надана оцінка обставинам справи, зокрема ухвалою суду від 14.06.2019 року.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

У судовому засіданні встановлено, що 21.07.2011 року заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва по справі № 2-2146/11 стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» заборгованості за кредитним договором № ФА-01/08 від 12.06.2008 року у розмірі 451 629,33 грн. (а.с. 13-15).

21.10.2011 року за вказаним рішенням виданий виконавчий лист № 2-2146 на підставі якого державник виконавцем ВДВС Подільського районного управління в м. Києві відкрито виконавче провадження (постанова від 01.12.2011 року, реєстраційний номер виконавчого провадження № 3074575) (а.с. 16).

21.05.2014 року державник виконавцем ВДВС Подільського районного управління в м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.1 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» що підтверджується інформаційною довідкою АСВП. (а.с. 17-19).

06.03.2018 року між ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір № 50 про відступлення прав вимоги, за яким відбулось відступлення прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № ФА-01/08, укладеним 12.06.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» (а.с. 25-35).

14.06.2019 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва, замінено стягувача - ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2-2146/11, виданим 21.10.2011 року Подільським районним судом м. Києва на підставі рішення від 21.11.2011 року по цивільній справі 2-2146/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» заборгованість в сумі 449 707,35 грн., судовий збір в сумі 1 700,0 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,0 грн., витрати на відправлення повісток в сумі 101,98 грн., а всього - 451 629,33 грн., а у вимозі про поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа відмовлено (а.с. 20-24).

Позивачка вважає, що первісним кредитором ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» на підставі договору № 50 про відступлення прав вимоги за кредитним договором № ФА-01/08 від 12.06.2008 року, було передано відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» право вимоги, яке на момент укладання у первісного кредитора було відсутнє право, оскільки строк на його пред`явлення сплинув ще у 2015 році.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У разі, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законом також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У свою чергу відступлення права вимоги (уступка вимоги - цесія) є договірною передачею зобов`язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредиторові (цесіонарію). Тобто, цесія є заміною особи у зобов`язанні, що виникає в силу укладення відповідного договору купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов`язання. При цьому договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги, і чинний Цивільний кодекс України не містить жодних заборон з цього приводу, а відтак сторони самі визначають оплатний договір цесії чи безоплатний. Якщо договір цесії є оплатним, то до нього застосовуються положення про договір купівлі-продажу, а якщо безоплатний, то підлягають застосування положення про договір дарування.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц та постанові Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі № 914/2567/17 відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 905/635/18 зазначено, що у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. При цьому такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання, тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора. А отже, договори про відступлення прав вимоги (які входять до предмету позову) були укладені згідно до норм чинного законодавства України. Зобов`язання за кредитним договором припиняються їх належним виконанням, а Законом України Про іпотеку визначено вичерпний перелік підстав для припинення іпотеки Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На час подання позивачем цього позову, заборгованість за кредитом не погашена, доказів на належне виконання зобов`язань (платіжні доручення про сплату) не надано.

Колегія суддів Верховного Суду у постанові по справі № 757/32377/15- ц, ухваленої 06.03.2019 року, погодилась із висновком апеляції, Верховний Суд вказав, що виходячи зі ст. 267 Цивільного кодексу, сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Суд може визнати причини пропущення строку позовної давності поважними і також задовольнити такий позов. Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним (здійсненим за наявності достатньої правової підстави), установлюючи для такої особи заборону вимагати повернення виконаного. Цивільний кодекс не визначає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Пропущення позовної давності не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч. 2 ст. 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Суд зазначає, що за загальним правилом зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не здійснено погашення кредиту в повному обсязі, будь яких правових підстав для визнання відсутності прав вимоги за кредитним договором не має, оскільки відповідач в будь який момент може скористуватися своїми правами передбаченими ст. 433 ЦПК України та п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Таким чином, на підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому даний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу у задоволені вимог позову відмовлено, то судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 214, 509-513, 526, 629, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 137, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання відсутності права вимоги відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська