Справа №490/4026/24 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/1782/24
Постанова

Іменем України

25 листопада 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, вступна та резолютивна частини якого ухвалені 24 вересня 2024 року, повний текст судового рішення складений судом 25 вересня 2024 року, під головуванням судді Чаричанського П.О., в приміщенні суду першої інстанції, по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У травні 2024 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал банк», Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що Банк запустив проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank.

Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнта встановлюється кредитний ліміт.

Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається шляхом верифікації клієнта очно на точці видачі, у відділенні Банку, співробітником служби Банку у зручному для клієнта місці, кредитним агентом у точці.

Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку.

За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» щодо продуктів monobank, опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач тим самим погодився, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у заяві.

На підставі укладеного договору від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 60000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого була платіжна картка НОМЕР_1 .

Станом на 04 березня 2024 року ОСОБА_1 прострочила зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язання, вся заборгованість за кредитом стала простроченою.

Враховуючи викладене, АТ «Універсал Банк» просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість в розмірі 68899 грн 93 коп. та понесені судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2024 року частково задоволені позовні вимоги АТ «Універсал Банк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16 жовтня 2018 року, станом на 23 квітня 2024 року, у розмірі 25076 грн 75 коп., що складається з тіла кредиту та 1102 грн 06 коп. судового збору.

07 жовтня 2024 року додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва стягнуто з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вказав, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_1 суму коштів, що підтверджується випискою по картковому рахунку. ОСОБА_1 допущено порушення умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, основне зобов`язання за цим договором не виконано. Укладений між сторонами кредитний договір від 16 жовтня 2018 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак факт отримання відповідачем кредиту підтверджується анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг та розрахунком заборгованості, при цьому стороною відповідача не заперечувалося факту перерахунку банківською установою на картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 60 000 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по картці за період з 16 жовтня 2018 року по 04 березня 2024 року. Згідно з наданим Банком розрахунком, станом на 04 березня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 склала 68 899 грн 93 коп, яка складається із загального залишку заборгованості за тілом кредиту.

Суд першої інстанції вказав, що з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем у добровільному порядку погашався наданий кредит на загальну суму 238 594 грн 73 коп. ОСОБА_1 не погоджувалася сплата відсотків за користування кредитними коштами за договором від 16 жовтня 2018 року, і тому суд вважав неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом, натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Тому, враховуючи, що протягом строку дії договору відповідачка використала кредитні кошти на суму 263 671 грн 48 коп, а повернула Банку 238 594 грн 73 коп, заборгованість перед позивачем, з урахуванням вирахуваної суми відсотків, має становити 25 076 грн 75 коп, які підлягають стягненню, а позов банку частковому задоволенню.

В апеляційній скарзі представник АТ «Універсал Банк», посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на особливість проекту «Monobank», а саме те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», погодилась укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, отже, він вважається укладеним у письмовій формі. Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідачки зобов`язання з оплати послуг банку, що виникли в результаті використання платіжної картки, та повернення кредиту. Кредитний договір між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , а саме Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту, були надані Банком позичальнику через мобільний додаток, підписано ОСОБА_1 шляхом накладення електронного цифрового підпису.

Наведене свідчить про укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредиту у розмірі 60 000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, суд першої інстанції мав стягнути з боржника на користь Банку всю суму тіла кредиту, заявлену до стягнення.

07 листопада 2024 року на адресу Миколаївського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвокатом Сидоренко І.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу доводи якого зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга не підлягає задоволенню.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписано анкету-заяву від 16 жовтня 2018 року, в результаті якої ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згідна з тим, що дана заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідачка підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови.

До договору банком долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів.

Відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 16 липня 2024 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок НОМЕР_2 …..5365 (чорна картка), зі строком дії останнього - до 05/24.

Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 користувалася кредитною (платіжною) карткою, тим самим підтверджувала свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором, станом на 04 березня 2024 року, заборгованість складає 68 899 грн 93 коп, що становить тіло кредиту.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші».

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 16 жовтня 2018 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 жовтня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15 травня 2024 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов вони не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримав вимог, передбачених Законом про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вирішуючи спір, та визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки, суд першої інстанції прийняв до уваги виписку з карткового рахунку про рух коштів позичальника, розрахунок використаних грошових коштів ОСОБА_1 за договором від 16 жовтня 2018 року та розрахунок списаних відсотків, наданих відповідачкою і проведених на підставі банківської виписки з карткового рахунку, та вірно врахував, що фактично кошти позичальником отримані у розмірі 263 671 грн 48 коп, натомість повернуті у розмірі 238 594 грн 73 коп. Тому, на користь Банку стягнув 25 076 грн 75 коп, що становить різницю з фактично отриманої та повернутої суми кредитних коштів.

Судом першої інстанції також було встановлено, що оскільки в анкеті-заяві від 16 жовтня 2018 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, тому списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом у розмірі 46 844 грн 77 коп, є безпідставним, зарахував ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши загальну суму заборгованості за рахунок протиправно списаних банком відсотків.

Доводи апеляційної скарги Банку про ознайомлення відповідачки із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту та погодження із ними шляхом їх підписання цифровим підписом у мобільному додатку, не можуть бути прийняті до уваги без надання відповідних доказів.

За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначається, зокрема, таке: тип кредиту (п. 2), відсоткова ставка, її тип та порядок обчислення, у тому числі порядок зміни та сплати процентів (п. 8), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору; усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту (п. 9), загальний розмір наданого кредиту (п. 3), строк, на який надається кредит (п. 5).

Надані позивачем витяг з Тарифів за чорною карткою Monobank, Паспорт споживчого кредиту Чорної картки Monobank та Умови і правила обслуговування, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 16 жовтня 2018 року підписанням анкети-заяви, або в електронній формі.

АТ «Універсал Банк» не надало суду ні в оригіналі, ні в електронних, ні у паперових копіях Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, Таблицю обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту, які були надані ним ОСОБА_1 через мобільний додаток та які були нею підписані накладенням електронного цифрового підпису. Будь-яка дія користувача додатком фіксується у відповідній програмі та в подальшому оброблюється спеціалістами банку, що і здійснюють реагування на відповідні дії з боку клієнта. Відсутність вказаних доказів, позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення із вказаними Умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості.

Твердження апелянта про те, що відповідачці було надано послуги з кредитування дистанційно, всі документи підписані електронним цифровим підписом відповідача та отримані нею у мобільному додатку Monobank не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (в редакції на час виникнення правовідносин сторін) кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.

Пунктом 24 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачено, що кваліфікований надавач електронних довірчих послуг - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, фізична особа - підприємець, яка надає одну або більше електронних довірчих послуг, діяльність якої відповідає вимогам цього Закону та відомості про яку внесені до Довірчого списку.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» довірчий список - перелік кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг та інформації про послуги, що ними надаються.

Приписами статті 35 Закону України «Про електронні довірчі послуги» центральний засвідчувальний орган впроваджує, підтримує в актуальному стані та публікує на своєму офіційному веб-сайті Довірчий список, в якому міститься інформація про кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг разом з інформацією про кваліфіковані електронні довірчі послуги, які вони надають.

Довірчий список повинен впроваджуватися, підтримуватися в актуальному стані та публікуватися в безпечному режимі з обов`язковим додаванням електронної печатки центрального засвідчуваного органу у вигляді, придатному для автоматичної обробки.

Інформація, що міститься у Довірчому списку, є відкритою. Обов`язкові вимоги до Довірчого списку встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок ведення Довірчого списку затверджується головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері електронних довірчих послуг.

За інформацією з відомостей електронного реєстру чинних блокованих та скасованих сертифікатів відкритих ключів, АТ «Універсал Банк» не входить до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг.

Тому, посилання Банку про надання відповідачці банківських послуг із застосуванням електронного цифрового підпису є неприйнятними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», опубліковані на офіційному сайті Банку та публічно доступні в режимі реального часу для ознайомлення, суперечать наведеним нормам матеріального права щодо оформлення договірних відносин сторін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду, тому не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на наведене, та враховуючи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального закону, який регулює спірні правовідносини, та дотриманням вимог процесуального законодавства, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, то з урахуванням положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 07 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 25.11.2024 р.