РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року

м. Рівне

Справа № 497/1330/23

Провадження № 22-ц/4815/947/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кузя Юрія Сергійовича на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 червня 2024 року позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль, стягнення компенсації, ухвалене у складі судді Гнатущенко Ю. В., в м. Рівне, повний текст складено 17.06.2024 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в Болградський районний суд Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобіля BMW 535 D, реєстраційний номер НОМЕР_1 та просила стягнути з відповідача на її користь у порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію 1/2 частини легкового автомобіля BMW 535 D, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 153206,97 грн.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 10.08.2023 цивільну справу № 497/1330/23 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль, стягнення компенсації передано за підсудністю до Рівненського районного суду Рівненської області.

Мотивуючи свої вимоги, ОСОБА_1 вказувала на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2021 р., який рішенням Болградського районного суду Одеської області від 17.10.2023 року розірвано. Під час шлюбу в липні 2022 р. було придбано автомобіль BMW 535D, реєстраційний номер НОМЕР_2 . В грудні 2022 р. подружжя посварилося, відповідач вигнав позивачку з дитиною на вулицю і вона поїхала до своїх батьків. До розірвання шлюбу відповідач без згоди позивачки продав автомобіль та використав кошти на свої потреби. Відповідач заперечує, що автомобіль є спільним майном подружжя, тому з підстав, визначених ст.ст. 60, 61, 70 СК України, просила визнати автомобіль спільною сумісною власністю та стягнути на її користь половину його вартості.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 06 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий органом 5624 07.07.2021 р., РНОКПП НОМЕР_4 право власності на 1/2 частину автомобіля BMW 535 D, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію власності 1/2 частини легкового автомобіля BMW 535 D, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 153206,97 грн.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_2 адвокат Кузь Ю. С. оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_3 є власником транспортного засобу - легкового автомобіля BMW 535 D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який у подальшому був ним відчужений без згоди позивачки. ОСОБА_3 не був і не є власником спірного автомобіля, і у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджували б його власність на автомобіль. Суд помилково послався на відповідь регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях Територіального сервісного центру МВС № 5151 № АЗ-3 від 22.02.2024, де вказано, що спірний автомобіль BMW 535D, 2006 року випуску, зареєстровано вперше на території України 27.07.2022 р. в територіальному сервісному центрі за технологічною операцією «Реєстрація ТЗ привезеного з-за кордону по посвідченню митниці». Вказаний доказ не доводить, що ОСОБА_2 був власником автомобіля. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 зазначила, що видане за результатами проведення реєстраційних дій посвідчення підтверджує проведення реєстраційної процедури, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. Суд неправильно застосував положення ст.. 60 СК України, оскільки спірний автомобіль не належав ані позивачу ані відповідачу. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, вірно застосувавши до даних правовідносин положення статей 60, 70, 74 СК України, на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів прийшов до правильного висновку, що в період зареєстрованого шлюбу сторони набули у власність транспортний засіб BMW 535 D НОМЕР_1 , який за відсутності доказів його придбання за особисті кошти відповідача, є таким, що набутий у спільну сумісну власність подружжя з рівними частками кожного у ній.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Судом встановлено: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбу з 28.04.2021 р., який зареєстровано у Виконавчому комітеті Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 12.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 17.10.2023 р. у справі 497/1738/23 шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 20.11.2023 р.

Відповідно до інформації Територіального сервісного центру МВС №5151 від 22.02.2024 р. №АЗ-3 згідно з відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС України транспортний засіб BMW 535D, 2006 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 зареєстровано вперше на території України 27.07.2022 р. в територіальному сервісному центрі МВС №5641 м. Рівне за технологічною операцією «Реєстрація ТЗ привезеного з-за кордону по посвідченню митниці» за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Згідно з повідомлення Територіального сервісного центру МВС №5151 від 10.08.2023 р. №31/15/5151-833 в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів МВС України автомобіль BMW 535D, 2006 року випуску, держ.номер НОМЕР_1 (попередній НЗ) 11.01.2023 р. перереєстровано на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

З ІНФОРМАЦІЯ_4 і по теперішній час вищевказаний автомобіль зареєстровано на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та присвоєно держ. номер НОМЕР_6 .

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (стаття 68, 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

22.02.2024 року сторони придбали автомобіль і зареєстрували за відповідачем, який цим майном користувався, і без згоди позивачки відчужив його 11.01.2023 р. для ОСОБА_4 .

Позивачка просила стягнути на її користь відповідну компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Вказуючи розмір компенсації, позивачка послалась на те, що при відчужуження автомобіля ОСОБА_2 оцінив його у 8500 доларів США, що за офіційним курсом на час подачі вимог до суду складало 306413,95 грн.

У суді першої інстанції сторони не скористалися наданим їм процесуальним законом правом на звернення до суду з клопотанням про призначення судової експертизи з метою визначення дійсної вартості спільного сумісного майна подружжя.

Визначаючи вартість відчуженого відповідачем автомобіля, місцевий суд взяв до уваги загальнодоступні відомості щодо ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна, що вказані позивачкою, що з урахуванням наведених вище положень, а також поведінки сторони відповідача, який протягом усього часу розгляду справи в суді, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, не надав жодної інформації щодо ціни продажу спірного автомобіля чи його ринкової вартості.

Погоджуючись з вимогами позивачки про стягнення на її користь 153206,97 грн компенсації половини вартості автомобіля, суд першої інстанції вірно послався на висновки постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц де зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Оскільки, спірний автомобіль був відчужений відповідачем без згоди позивачки, тому суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивачки грошової компенсації 1/2 частини його вартості.

Аргументи апеляційної скарзи зводяться до того, що відповідач ніколи не був власником спірного автомобіля. Однак, такі доводи спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 адвоката Кузя Юрія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 06 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Гордійчук С. О.