Провадження №2/235/552/24
Справа №235/1335/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

/ заочне/

16 липня 2024 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої судді Величко О.В.

при секретарі Москаленко О.І.

за участю прокурора ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровська Донецької області цивільну справу за позовом заступника керівника Покровської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області до ОСОБА_2 про конфіскацію частки земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

Заступник керівника Покровської окружної прокуратури Донецької області звернувся в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру в Донецькій області до суду з позовом до ОСОБА_2 про конфіскацію частини земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі 13.11.2019 р. за № 2-322 ОСОБА_2 , який є іноземцем, набув право власності на частку земельної ділянки площею 0,0432 га, кадастровий номер :16:099:0599, для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на частку земельної ділянки зареєстроване за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.11.2019 р. за № 34123873.

Спірна земельна ділянка сформована та зареєстрована як об`єкт цивільних прав 01.03.2019 р. органом , що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки : відділ у Покровському районі та м. Мирноград ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, цільове призначення: для індивідуального садівництва. З інформації державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що ОСОБА_2 станом на дату набуття права власності на вказану земельну ділянку був громадянином РФ.

Позивач посилаючись на невиконання відповідачем обов`язку здійснити відчуження земельних ділянок протягом року з дня набуття права власності, що має наслідком застосування положень ст. 145 ЗК України, просить припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на частку земельної ділянки, кадастровий номер :16:099:0599 площею 0,0432 га із цільовим призначенням, для індивідуального садівництва, відомості про яке зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.11.2019 р. за № 34123873, шляхом її конфіскації у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області;

стягнути з ОСОБА_2 на користь Донецької обласної прокуратури судові витрати на сплату судового збору в загальному розмірі 4026 грн.

Прокурор у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Уточнив, що право власності на зазначену земельну ділянку сільськогосподарського призначення ОСОБА_2 набув у 2019 році з часу отримання свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим повинен був їх відчужити протягом року. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Позивач ГУ Держгеокадастру у Донецькій області було належним чином та своєчасно повідомлене про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку (ч. 6 ст. 128 ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку судових документів на офіційну адресу електронної пошти, але своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористалось, повноважного представника не направило, заяв по суті справи не подало.

Відповідач, зважаючи на його громадянство РФ та місце проживання в Ростовській області РФ повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України, що підтверджується відповідною публікацією ( а.с. 137-141), але своїм правом на участь не скористався, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не надав.

Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідач двічі не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.

Суд, вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_2 є власником на частки земельної ділянки площею 0,0432 га, кадастровий номер :16:099:0599, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2019 р. ( а. с. 144, 151-152).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.03.2023 вбачається, що датою державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на зазначену вище земельну ділянку є 13.11.2019 р (а. с. 143).

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має національний паспорт іноземця, серія та номер НОМЕР_1 , виданий 15.12.2011 р. видавник: відділ № 4 відділу УФМВ Росії по Ростовській області в м. Таганрог, країна громадянства Російська Федерація ( а. с. 142,144).

Звертаючись із позовом, прокурор вказав, що ОСОБА_2 , всупереч чинному законодавству, не відчужив земельні ділянки протягом року з часу набуття права власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним Кодексом України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Відповідно до пункту а) частини другої ст. 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Багаторічне сільськогосподарське насадження-це сільськогосподарське угіддя, що використовується під штучно створені древесні, кущові або трав`янисті багаторічні насадження, призначені для отримання врожаю плодово-ягідної, технічної та лікарської продукції, а також для декоративного оформлення територій.

До багаторічних сільськогосподарських насаджень відносяться: сад, виноградник, ягідник, плодовий розплідник, плантації та ін. (ГОСТ 26640-85 «Землі. Терміни та визначення», затверджений постановою Державного комітету зі стандартів від 28.10.1985 р. № 3453).

Отже, земельні ділянки для садівництва відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ЗК України набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть:

а) громадяни України;б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава.

Право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення може також набуватися банками лише в порядку звернення стягнення на них як на предмет застави. Такі земельні ділянки мають бути відчужені банками на земельних торгах протягом двох років з дня набуття права власності.

Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до ст. 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб.

Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Згідно ч. 3 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

За змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до вимог підпункту «е» частини 1 статті 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно частиною 1, 2, 4 зі статтею 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Отже, за змістом вказаної норми права, передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом, а тому, в даному випадку, наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.

Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації.

Частиною 1 статті 348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.

Звертаючись до суду з позовом про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації, прокурор просив припинити право власності відповідача на частку спірної земельної ділянки шляхом її примусового відчуження у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області.

Отже, за таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_2 , як іноземець, набувши у власність в порядку спадкування та зареєструвавши своє право власності на 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер :16:099:0599, площею 0,0432 га, не відчужив її протягом строку, встановленого статтею 81 ЗК України, а тому спірна земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду на підставі ст. 145 ЗК України.

Докази, які б спростували вищевикладені обставини з боку відповідача суду не надано.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4026 грн.( квитанції за № 1777 від 08.09.2023 р. та за № 1778 від 08.09.2023 р).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22,81,143,145 ЗК України, ст. 348 ЦК України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268,273, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги заступника керівника Покровської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області до ОСОБА_2 про конфіскацію частки земельної ділянки задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частку земельної ділянки, кадастровий номер :16:099:0599, площею 0,0432 га із цільовим призначенням для індивідуального садівництва, відомості про яке зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.11.2019 р. за № 34123873, шляхом її конфіскації у власність держави в особі Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Донецької обласної прокуратури Донецької області понесені судові витрати у розмірі 4026 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Представник позивача: заступник керівника Покровської окружної прокуратури вул. Центральна, 148, м. Покровськ Донецька область, 85302

Позивач: ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, вул. Уютна, 23, м. Полтава Полтавська область, 36039,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 16.07.2024 р.

Суддя: