Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6687/24 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 83 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Антоневської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/6687/24 за заявою ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби у Ленінському районі м. Севастополя в особі Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Янчук Максим Олександрович

на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 травня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Чішман Л.М.

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив скасувати арешт належного йому нерухомого майна, накладений 12 жовтня 2007 року за №5830736 Першою Севастопольською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Державної виконавчої служби Ленінського району м. Севастополя АВ611202, АА179446 від 10 жовтня 2007 року (об`єкт обтяження: невизначене майно, усе майно).

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 29 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що порушені права ОСОБА_1 не підлягають захисту у порядку позовного провадження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Янчук М.О., подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема зазначає, що підставою даного позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на майно, що перешкоджає йому в здійсненні права власності на таке майно (ст. 319 ЦК України). Вказує, що в даному позові ним не заявлено вимоги адміністративно-правового характеру, не просить визнати неправомірними рішення, дії або бездіяльність відповідача, а лише має намір в судовому порядку вирішити питання про зняття арешту з майна. Вказує, що позов спрямований на захист цивільних прав позивача та фактично є різновидом негаторного позову. Вважає, що незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням спірних правовідносин не є підставою для залишення позову без руху/визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тому висновок суду про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі є помилковим.

Міністерство юстиції України скористалось своїм правом та подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 травня 2024 року - без змін. Зазначає, що оскільки позивач був боржником у виконавчому провадженні, у рамках якого накладено арешт на належне йому нерухоме майно, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

За приписами ст.372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину №3-936 від 16.08.2007, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.15).

Відповідно до листа Міністерства юстиції України, на виконанні у відділі державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Севастополя з 10.10.2007 перебувало на виконанні виконавче провадження №16532201 по виконанню виконавчого листа Ленінського міського суду від 17.09.2007 №2-1248/07 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «КБ «Приват Банк» коштів у сумі 3 068,01 грн. (стан виконавчого провадження - відкрито), та виконавче провадження №5011369 по виконанню виконавчого листа Ленінського районного суду від 17.09.2007 №2-1248/07 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «КБ «Приватбанк» коштів у сумі 3 068,01 грн. (стан виконавчого провадження - завершено) (а.с.20).

У ході примусового виконання вказаного виконавчого провадження постановами АВ 611202, АА179446 від 10.10.2007 державного виконавця (номер запису про обтяження 5830736) накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 (зворот а.с.16).

Згідно абзацу сьомого пункту 4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 02.04.2012 №489/20802 (із змінами), виконання рішень щодо боржників, які знаходяться на території, яка відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є тимчасово окупованою територією України, здійснюється відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

Відмовляючи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у відкритті провадження у справі щодо зняття арешту з майна, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справи повинен відбуватися у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений розділом VІІ ЦПК України, шляхом подання скарги на дії державного виконавця.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Підстави для відмови у відкритті провадження в справі визначені ст. 186 ЦПК України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється в позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частини друга ст.451 ЦПК України).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 як сторона виконавчого провадження, оскаржує дії державної виконавчої служби у Ленінському районі м.Севастополя щодо накладення арешту на майно.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21) і на такій позиції ґрунтується оскаржувана ухвала суду.

Позивач як особа, яка є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі щодо вимог про зняття арешту з майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не заявлено вимоги адміністративно-правового характеру та він не просить визнати неправомірними рішення, дії або бездіяльність відповідача, тому позов спрямований на захист цивільних прав позивача є фактично різновидом негаторного позову, є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Янчук Максим Олександрович, залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 травня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

Головуючий Судді