Справа № 464/186/24 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1376/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

27.12.2023 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість за кредитним договором №78651454 від 30.04.2023 у розмірі 38 000 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9 500 грн та заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 28 500 грн.

Позов обгрунтований тим, що 30 квітня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №78651454, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 9500 грн. Відповідно до умов договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Позивач надав відповідачу кошти в сумі 9500 грн шляхом перерахування на картковий рахунок, електронний документ засвідчений кваліфікованим електронним підписом. Всупереч умов договору позики відповідач не виконала свого зобов`язання, тому просить стягнути з відповідача заборгованість за основним боргом в розмірі 9500 грн, заборгованість по процентам за користування у розмірі 28500 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 03 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість за кредитним договором №78651454 від 30.04.2023 у розмірі 38000 грн, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 9500 грн та заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 28500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» судовий збір у розмірі 2684 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 7 100 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що згідно з наданої позивачем паперової копії договору, позикодавець та позичальник підписали договір позики № 78651454 від 30.04.2023 електронним підписом одноразового ідентифікатора, проте доказів що саме відповідач підписала цей договір до суду першої інстанції надано не було.Зазначає, що позивачем не подано до суду належних доказів отримання відповідачем кредиту та перерахування кредитних коштів на платіжну карту апелянта, а також користування такими коштами, а надані докази позивачем містять лише інформацію, що 30.04.2023 на ім`я ОСОБА_1 було здійснено успішний переказ грошової суми 9500 гривень за договором № 78651454, при цьому, не вказано номер карти чи банківського рахунку, на які здійснено грошовий переказ, що не мало бути розцінено судом першої інстанції, як належний доказ.У зв`язку з тим, що кредитний договір між сторонами не був підписаний, грошові кошти апелянт не отримувала і ними не користувалася, тому підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було.Як убачається із розрахунку заборгованості, проценти за користування кредитом нараховано за період з 30.04.2023 по 28.08.2023, проте, із змісту кредитного договору, він укладався на строк 30 днів. Апелянт вважає хибними твердження позивача про те, що проценти за користування кредитом нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, що свідчить про помилкове розуміння позивачем правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.З наданих даних слідує, що за період поза межами строку кредитування, позикодавець продовжував нараховувати саме проценти за користування кредитом. Позивачем в позовній заяві зазначено, що підтверджується доданими розрахунками заборгованості, що будь-якої неустойки за договором або інфляційних втрат та процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу не нараховувалось.Як встановлено судом першої інстанції, строк кредитування був погоджений сторонами та становив за договором - 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Суд першої інстанції не мав право стягувати з апелянта відсотки за користування кредитом за період, який не передбачений кредитним договором.Вважає, витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, тому підлягають зменшенню.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановивши, що відповідач за договором позики не виконала взяті на себе зобов`язання, тому дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача усієї суми основного боргу та нарахованих позивачем процентів за користування позикою.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 30 квітня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 78651454 (а.с.7-8).

Як убачається з договору позики № 78651454 від 30.04.2023, такий підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором KgT834DWFX(а.с.8 зворот).

Згідно з п.1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с.7).

Згідно з п. 2 договору, сума позики 9500 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка (базова) в день 2,5%. Дата повернення позики (останній день) - 30.05.2023. Протягом 30 днів застосовується знижена процентна ставка за день 0,75 %. За понадстрокове користування позикою (її частиною) за день встановлена процентна ставка 2,70% (а.с.7).

Як визначено у п. 5.3 договору, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), розміщені на сайті www.mycredit.ua, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (а.с.7 зворот).

Відповідно до п.20, цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с.8 зворот).

ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» виконало взяті на себе зобов`язання перерахувавши на картку відповідача ОСОБА_1 кошти у сумі 9 500 грн (код транзакції №09974 від 30.04.2023) (а.с.23).

ОСОБА_1 у свою чергу допустила неналежне виконання договору.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість відповідача за період з 30.04.2023 по 28.08.2023 становить 38000 грн, з яких: 9 500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 500 грн сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ст.ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст.3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» доведено факт укладення 30.04.2023 між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договору позики № 78651454 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши кредит у сумі 9 500,00 грн відповідачу ОСОБА_1 .

Доказів повернення відповідачем ОСОБА_1 позивачу ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» отриманої у позику за вказаним договором грошової суми у розмірі 9 500 грн, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту 9 500,00 грн є обґрунтованою, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що нарахування кредитодавцем відсотків у розмірі 28 500 грн передбачене умовами спірного договору, тому така позовна вимога також підлягає до задоволення.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції в частині нарахованих та стягнутих процентів за користування кредитом, з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

За умовами договору сторони встановили строк кредитування до 30.05.2023, однак ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 28.08.2023.

Оскільки договором позики №78651454 від 30 квітня 2023 року визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом цього строку позивач ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» мав право нараховувати відповідачу ОСОБА_1 передбачені цим договором відсотки тривалістю 30 днів, тому заборгованість, яку слід стягнути з відповідача за відсотками за договором становить 5 225 грн (за період з 30.04.2023 по 30.05.2023).

Наведеного вище суд першої інстанції у повній мірі не врахував, та як наслідок, прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п.6 договору, позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права(а.с.7 зворот).

Однак, доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. В зв`язку з вищевикладеним, доводи позивача про пролонгацію договору позики є безпідставними. Також встановлено, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України, не заявляло, а суд не має права виходити за межі предмету та підстав позову.

Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за договором позики №78651454 від 30 квітня 2023 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, необхідно змінити, зменшивши розмір стягуваної заборгованості з 38 000 грн до 14 725 грн, з яких: 9500 грн сума позики, а 5 225 грн проценти за користування позикою.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо видачі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідачу банківської картки, відкриття йому рахунку, а також виписки з такого рахунку, з якої можна було б встановити факт користування відповідачем банківською карткою та наявність у неї заборгованості за позикою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при укладенні договору позики, ОСОБА_1 сама надала інформацію про картку (номер банківської картки), на яку вона бажала отримати кошти та на яку позивач перерахував кошти, що підтверджується транзакцією №09974 від 30.04.2023.Окрім того, у суду немає підстав для висновку про те, що відповідач не користувався позикою.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

До позовної заяви позивачем додано договір про надання правової допомоги укладено між позивачем та адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» в особі директора Разумного Є.М. від 03.08.2023(а.с.29-32).

03 серпня 2023 року складено акт приймання передачі наданої правничої допомоги до вказаного договору, яким визначено вартість адвокатських послуг у сумі 7100 грн. та надано платіжну інструкцію в національній валюті від 26.12.2023 року № 3b51de (а.с.34-35).

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч.1. ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що надані представником позивача документи є належними, тому заявлені витрати на правничу допомогу підлягають до задоволення пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 2 751,25 грн (38,75%).

В зв`язку з вищевикладеним колегія суддів приходить до висновку, що стягнені судом витрати на професійну правничу допомогу підлягають зміні шляхом зменшення стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, а саме з 7 100 грн до 2 751,25 грн.

Позивачем до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн, проте враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 38,75%, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача становить 1 040 грн 05 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково, та змінити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 квітня 2024 року в частині розміру стягнення заборгованості, зменшивши її до 14 725 грн, а також підлягає зміні рішення в частині стягнення з відповідача судового збору та витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 03 квітня 2024 року в частині визначення розміру заборгованості за договором позики №78651454 від 30.04.2023, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» змінити, зменшивши його до 14 725 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9500 грн та заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 5 225 грн.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03 квітня 2024 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» судовий збір у розмірі 1 040,05 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 751, 25 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 25.11.2024

Головуючий

Судді