Провадження № 22-ц/801/2087/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 рокуСправа № 127/23045/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Сопруна В. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційні скарги Беженари Євгенії Олександрівни в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гуменюка К.П. в залі суду в місті Вінниця, повне рішення суду складено 12 серпня 2024 року,

в цивільній справі № 127/23045/23 за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди здоров`ю,

встановив:

Короткий зміст вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник мати ОСОБА_4 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди здоров`ю.

Позовна заява обґрунтована тим, що 15.06.2022 ОСОБА_3 гралася із іншими дітьми у дворі будинку АДРЕСА_1 . Поряд також перебував малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у певний момент застосував до ОСОБА_3 прийом єдиноборства, у секції якого займається, шляхом кидку обличчям об асфальт, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження.

Згідно Висновку експерта № 397 від 21.06.2022 у ОСОБА_3 були виявлені тілесні ушкодження - забійна рана в ділянці підборіддя, синці на правому та лівому стегнах, на правій та лівій гомілках які належать до легких тілесних ушкоджень.

Позивач вказує, що наслідком отриманої травми підборіддя стало зміщення зубів, для виправлення якого з 22.08.2022 ОСОБА_3 перебуває на ортодонтичному лікуванні у міському КП «Медичний стоматологічний центр». Також протягом тривалого часу після травми внаслідок отриманого стресу у дитини було порушення сну, для лікування якого за направленням сімейного лікаря до лікаря-психолога ОСОБА_3 відвідувала денний стаціонар центру реабілітації при Вінницькому будинку дитини з 28.11.2022 по 13.12.2022. Окрім того, згідно опису анамнезу захворювання при первинному огляді дерматовенеролога дитина хворіє протягом тривалого часу (6 місяців).

Позивач зазначає, що її дитина оотримала численне хірургічне та терапевтичне лікування та виставлено діагноз - келоїдний рубець.

В результаті отриманої травми, довготривалого лікування ОСОБА_3 отримала моральну шкоду, а ОСОБА_4 понесла матеріальні витрати на лікування та реабілітацію дочки, яка продовжується і на сьогодні.

За подією вчиненого було внесено відомості до ЄРДР із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України, проведено досудове розслідування, за результатами якого 30.08.2022 кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (відсутність суб`єкту, який досяг віку кримінальної відповідальності).

Постановою Вінницького міського суду від 26.07.2022 матір малолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді попередження. У описовій частині постанови зазначено, що ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем свого проживання, неналежно виконувала свої батьківські обов`язки по догляду за малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній, перебуваючи на вулиці вчинив конфлікт із сусідською дівчинкою ОСОБА_3 , а саме штовхнув на асфальт, чим ОСОБА_2 вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_3 внаслідок отриманої травми зазнала фізичного болю та страждань в зв`язку із ушкодженням здоров`я, яке повністю не відновлено і до сьогодні. Тривалий час ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вимушені звертатися до лікарів по допомогу, у дитини вимушено змінений нормальний ритм життя, перші дні після травми вона потребувала стороннього догляду. У дитини порушився сон, у зв`язку з чим їй надавалася допомога лікаря-психолога, п теперішній час продовжується медичне виправлення зміщення зубів, на обличчі залишився шрам. Витрати на лікування та реабілітацію на час звернення до суду становлять 4305,20 грн. Моральну шкоду, враховуючи фізичний та психологічний стан здоров`я дитини, виходячи із засад розумності та справедливості, оцінено в 100000 грн.

Відтак вказані обставини стали підставною для звернення до суду з цим позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 4 305 (чотири тисячі триста п`ять) грн. 20 коп. - матеріальної шкоди та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. - моральної шкоди.

У решті позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами заподіяння матеріальної шкоди малолітній дитині на суму 4 305,20 грн, яка полягала у витратах на лікування та реабілітацію.

В свою чергу, задовольняючи частково моральну шкоду суд першої інстанції врахував обставини, за яких відбулося нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, їх характер, глибину душевних страждань останньої, яка через дії малолітнього ОСОБА_6 , зверталася за наданням медичної допомоги, а, отже вона зазнала негативних переживань та емоцій, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості стягнув з відповідачів моральна шкода у розмірі 25 000 грн. 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У вересні 2024 року відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Беженар Є. О. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалене рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження і оцінки. За наслідками розгляду апеляційної скарги просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволені позову.

Позивач ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник мати ОСОБА_4 , у вересні 2024 року також подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2024 року змінити в частині розміру стягнутої з відповідачів моральної шкоди та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 1000 000, 00 грн моральної шкоди.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 03 вересня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий - суддя Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Беженар Є. О. у цій справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з міського суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник мати ОСОБА_4 у цій справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 вересня 2024 року справу за апеляційними скаргами призначено до апеляційного розгляду з повідомленням сторін на 05 листопада 2024 року о 11 год. 20 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Беженар Є. О. мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що не можуть бути належними та достатніми доказами надані позивачем копії фіскальних чеків на суму 4305,20 грн без зазначення платника та відсутності рецепту лікаря встановленого зразка, що відповідає Правилам виписування рецептів на лікарські засоби і медичні вироби, порядку відпуску лікарських засобів і медичних виробів з аптек та їхніх структурних підрозділів, Інструкції про порядок зберігання, обліку та знищення рецептурних бланків, встановлених Наказом МОЗ України. Крім того, сума матеріальної шкоди у розмірі 2407 грн є необґрунтованою та такою, що не пов`язана із отриманою травмою підборіддя. При цьому довідка МКП «Медичний стоматологічний центр» не містить в собі встановлення прямого причино-наслідкового зв`язку між отриманою забійною травмою підборіддя та встановленим діагнозом. З висновку експерта №397 від 22.06.2022 вбачається відсутність будь-яких ушкоджень щелепи та зубів. Відтак, місцевий суд вирішуючи спір не перевірив наявність причино-наслідкового зв`язку між отриманою травмою та подальшим лікуванням.

Щодо стягнення судом моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн, то вона є завищеною та не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки не враховано, що 15.06.2022 дії хлопчика були не навмисними та вочевидь не протиправними, а необережними та вимушеними, не були направлені на цілеспрямоване завдання шкоді дівчинці. Водночас, позивачем не доведено яким чином отримана травма підборіддя, від якої залишився рубець вплинула на загальний стан організму дівчинки, також позивачем не надано доказів того, чи призвела отримана травма до суттєвого впливу на будь-які процеси в організмі малолітньої ОСОБА_3 , яким чином був змінений звичайний спосіб життя дитини та які позбавлення понесла дитина у зв`язку із травмою підборіддя.

Звертає увагу, що довідкою МКП «Медичний стоматологічний центр» встановлений діагноз має фізіологічну природу до аномалій та патологій та жодним чином не викликані отриманою травмою. В свою чергу, наданий позивачем доказ - епікріз Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини не містить в собі посилань на причино-наслідковий зв`язок між отриманою травмою підборіддя та встановленим діагнозом.

Основними доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник мати ОСОБА_4 є те, що зменшуючи суму стягнення моральної шкоди місцевий суд не взяв до уваги, що спричинена моральна шкода дівчинці є більш глибокою та тривалою, ніж встановлено судом, оскільки моральна шкода полягає не лише в зміні звичайного способу життя, а в впливі на загальний стан організму, зокрема дитина тривалий час була позбавлена звичайного способу життя та лікування не завершено.

Наголошує, що право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, є абсолютними.

Доводи особи, яка подала відзиви на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник мати ОСОБА_4 просить скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки вважає вимоги скарги безпідставними та необґрунтованими.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Позивач ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник мати ОСОБА_4 заперечила вимог апеляційної скарги відповідача, просила залишити її без задоволення.

Відповідачі ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань не надсилали.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки, відповідачі, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється донькою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 18 грудня 2012 року Виконавчим комітетом Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 5).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що до відділення поліції № 1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області з письмовою заявою зверталась ОСОБА_4 про те, що 15 червня 2022 року близько 18:46 год., перебуваючи у дворі буд. АДРЕСА_1 , під час раптового конфлікту малолітній хлопець на ім`я Платон наніс донці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесні ушкодження, шляхом кидку обличчям об асфальт в наслідок чого остання отримала розсічення підборіддя. (дата надходження заяви - 20 червня 2022 року, номер кримінального провадження: 0000170) (а.с. 27).

Відповідно до довідки № 2694 від 15 червня 2022 року, виданої КНП «ВОДКЛ ВОР», що ОСОБА_3 встановлено діагноз: забійна рана підборіддя (а.с. 18).

З висновку експерта № 397 від 21 червня 2022 року слідує, що у ОСОБА_3 були виявлені тілесні ушкодження - забійна рана в ділянці підборіддя, синці на правому та лівому стегнах, на правій та лівій гомілках. Вказані ушкодження у ОСОБА_3 належать до легких тілесних ушкоджень (п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України 17 січня 1995 року), виникли від травматичної дії (удару) тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи - 15 червня 2022 року (а.с. 8).

ОСОБА_3 , знаходилась на ортодонтичному лікуванні з 22 серпня 2022 року. Діагноз: глибокий дистальний прикус. Повороти 11 та 21 зубів. Піднебінне положення 22 зуба. Скупченість зубів на нижній щелепі, що підтверджується довідкою № 838 від 02 грудня 2022 року, виданою МКП «Медичний стоматологічний центр» (а.с. 9).

ОСОБА_3 з 28 листопада 2022 року по 13 грудня 2022 року відвідувала денний стаціонар центру реабілітації при Вінницькому будинку дитини з діагнозом: невротичні реакції у вигляді порушення сну лівобічний грудо-поперековий сколіоз І ступ. (а.с. 10).

Відповідно до Консультативних висновків від 02 січня 2023 року, 19 січня 2023 року та 16 червня 2023 року, наданих лікарем дерматологом КНП «Вінницький обласний клінічний шкірно-венерологічний центр ВОР», ОСОБА_3 встановлено діагноз - Келоїдний рубець. Зазначено результати функціонального, рентгенологічного та інших спеціальних досліджень, а саме: за 02 січня 2023 рік - в ділянці підборіддя визначається посттравматичний лінійний гіпертрофічний рубець темно-рожевого кольору, розташований по краю нижньої щелепи; за 19 січня 2023 рік - лінійний рубець в ст. інволюції; за 16 червня 2023 рік - лінійний гіпертрофічний рубець темно-рожевого кольору, що незначно виступає над поверхнею шкіри, в ділянці підборіддя (а.с. 14-15, 17).

Згідно платіжних документів, ОСОБА_4 понесла витрати на лікування та реабілітацію ОСОБА_3 у розмірі 4 305 грн. 20 коп. (а.с. 19-21).

Постановою про закриття кримінального провадження від 30 серпня 2022 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000170 від 20 червня 2022 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (відсутність суб`єкту, який досяг віку кримінальної відповідальності) (а.с. 26). Зі змісту постанови вбачається, що під час проведення досудового розслідування встановлено, що сектором ювенальної превенції Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області 17 червня 2022 року складено адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 184 КУпАП «Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей» відносно ОСОБА_2 (протокол про адміністративне правопорушення № 773130) та ОСОБА_4 (протокол про адміністративне правопорушення № 773131), тобто за фактом, який досліджується у провадженні прийнято рішення про притягнення батьків малолітніх фігурантів події до адміністративної відповідальності.

26 липня 2022 року постановою Вінницького міського суду Вінницької області, визнано винною ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді попередження (а.с. 28).

18 серпня 2022 року постановою Вінницького міського суду Вінницької області, закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним критеріям.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Положеннями статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі, що переглядається в апеляційному порядку, є вимоги позивачки про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної неповнолітнім.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Завдання майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Згідно із ч.ч. 1, 2, 4 ст. 1178 ЦК шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла 14 років), відшкодовується її батьками, якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Відповідно до п. 6 постанови Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади.

Батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; навчальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім у час знаходження його під їхнім наглядом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний моральний розвиток.

Стаття 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Матеріалами справи встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 липня 2022 року, ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, за невиконання батьками своїх обов`язків щодо виховання дітей, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження. Зі змісту даної постанови суду вбачається, що 15 червня 2022 року ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем свого проживання, неналежно виконувала свої батьківські обов`язки по догляду за малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній, перебуваючи на вулиці вчинив конфлікт із сусідською дівчинкою ОСОБА_3 , а саме штовхнув на асфальт, чим ОСОБА_2 вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже, постановою суду від 26 липня 2022 року підтверджено вину матері малолітнього ОСОБА_6 , у заподіянні шкоди малолітній ОСОБА_3 , що має наслідком необхідність відшкодування завданої шкоди відповідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК України.

Вказане рішення суду набрало законної сили і відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені в адміністративних справах, не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами), якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини (ч.2.ст.1179 ЦК України).

Обов`язок батьків (усиновлювачів) відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою. Яка завдала шкоди, повноліття, або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Враховуючи, що вказане протиправне діяння відносно неповнолітнього сина позивача було вчинено неповнолітньою особою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент розгляду справи в суді першої інстанції не досяг 18 років, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що шкода, завдана позивачеві внаслідок такого діяння, підлягає відшкодуванню його батьками - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , оскільки останні не довели, як того вимагає ч.2 ст.1179 ЦК України, що шкоди було завдано не з їх вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, особа, якій завдано шкоди ушкодженням здоров`я, має право на відшкодування витрат, зокрема викликаних необхідністю придбання ліків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачі зобов`язані відшкодувати матеріальну шкоду позивачу в розмірі 4 305,20 грн, яка полягає у витратах на лікування та реабілітацію від отриманих її дитиною тілесних ушкоджень, заподіяних неповнолітнім ОСОБА_6 ..

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що витрати в розмірі 2407,00 грн, що сплачувались позивачем до МКП «Медичний стоматологічний центр», не пов`язані із отриманою травмою підборіддя.

Так, відповідно до довідки МКП «Медичний стоматологічний центр» № 838 від 02.12.2022 лікарем встановлено діагноз: глибокий пристальний прикус у ОСОБА_3 , повороти 11 та 21 зубів, піднебінне положення 22 зуба, скупченість зубів на нижній щелепі.

Представник відповідача вказує на те, що у висновку експерта № 397 від 22.06.2022 не зазначено щодо ушкоджень щелепи та зубів, а тому, дана довідка не містить встановлення прямого причино-наслідкового зв`язку між отриманою забійною травмою підборіддя та встановленим діагнозом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Законний представник ОСОБА_4 пояснила суду, що на час огляду дитини ОСОБА_10 , ОСОБА_3 була в пригніченому стані, боялася лікарів, оскільки рана була велика і знала, що треба було щось робіти. Не могла відкривати рот і лише пила через трубочку, а рот їй не казали відкривати й ніхто це питання не досліджував.

Також згідно висновку експерта № 397 від 21.06.2022 судом встановлено, що згідно даних обстеження в ділянці підборіддя по центру в поперечному напрямку виявлено рану смугоподібної форми, а також, зі слів обстежуваної, наявна біль в місці ушкодження. Проте данні про те, що предметом дослідження був стан зубів обстежуваної у висновку відсутні.

Враховуючи взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції, правильно визначив правові взаємовідносини сторін та стягнув всю суму заявленої матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування.

Щодо відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Разом з тим, суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Вказані положення є загальними щодо відшкодування шкоди. Разом тим, правовідносини щодо відшкодування шкоди завданої малолітньою особою регулюються спеціальними нормами ЦК України.

Так, згідно ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , визначаючи розмір моральної шкоди, посилалася серед іншого на висновок спеціаліста судово-медичного експерта №397 від 21.06.2022, та просила відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, зазначила, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до висновку експерта № 397 від 21 червня 2022 року, у ОСОБА_3 були виявлені тілесні ушкодження - забійна рана в ділянці підборіддя, синці на правому та лівому стегнах, на правій та лівій гомілках. Вказані ушкодження у ОСОБА_3 належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від травматичної дії (удару) тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи - 15 червня 2022 року (а.с. 8).

Як встановлено судом першої інстанції, моральні страждання позивача виникли у зв`язку з діями малолітнього сина відповідачів.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними й допустимими доказами факт спричинення моральної шкоди внаслідок обставин, за яких відбулося нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, їх характер, глибину душевних страждань останньої, яка через дії малолітнього ОСОБА_6 , зверталася за наданням медичної допомоги

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, позивачем не надано.

Суд першої інстанції обґрунтовано мотивував свій висновок тим, що позивачем доведено, що між протиправними діями малолітнього ОСОБА_6 та душевними стражданнями, яких зазнала ОСОБА_3 у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, існує причино - наслідковий зв`язок, що в свою чергу дає підстави для висновку про завдання позивачу моральної шкоди.

Місцевий суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів вірно прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди частково знайшли своє підтвердження, оскільки ОСОБА_3 є малолітньою дитиною, ситуація, яка мала місце внаслідок протиправних дій малолітнього ОСОБА_6 , дитина зазнала моральних страждань, у зв`язку з розладом здоров`я, яке частково підтверджується медичними документами, наданими позивачем, та вона зазнала негативних переживань та емоцій. ОСОБА_3 хворіла протягом тривалого часу (6 місяців), отримала численне хірургічне та терапевтичне лікування з позитивним клінічним ефектом (а. с. 3 т. 1).

Колегія суддів звертає увагу на те, що розмір моральної шкоди заявлений позивачем є завищеним та не в повній мірі відповідає характеру, обсягу моральних страждань та суті спірних правовідносин.

Отже, врахувавши характер тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , необхідність докладання додаткових зусиль для відновлення звичного життєвого циклу, врахувавши засади розумності виваженості та справедливості, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що достатнім та співмірним із завданою моральною шкодою буде розмір моральної шкоди у 25 000 грн. для компенсації понесених дитиною страждань та переживань внаслідок отриманих тілесних ушкоджень заподіяних малолітнім ОСОБА_6 .

Жодних сумнівів у тому, що протиправними діями малолітнього ОСОБА_6 потерпілій малолітній ОСОБА_3 було заподіяно моральної шкоди, що полягає в моральних переживаннях і стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, не виникає.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову доведеність позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди.

Відтак суд з`ясував усі доводи позивача щодо обґрунтування нею як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідив надані докази, оцінив їх та визначив розмір шкоди.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди, яку суд першої інстанції визначив у сумі 25000 грн., виходячи з фізичних та моральних страждань дитини, ступеню тяжкості завданих тілесних ушкоджень, характеру правопорушення.

Докази та обставини, на які посилається позивач ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник мати ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та не спростовують висновків судів першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду першої інстанцій щодо їх оцінки.

Так, наведені в апеляційній скарзі доводи позивача фактично зводяться до переоцінки доказів, власного тлумачення норм закону та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги позивача, не можуть бути взяті до уваги, так як не підтверджені належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно з частиною 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відсутні підстави для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді першої інстанції, а судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особами, які звернулись із апеляційними скаргами.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Беженар Євгенія Олександрівна, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: В. В. Сопрун

І. М. Стадник