ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6590/24 Справа № 203/7511/23 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Монатка Дениса Сергійовича на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Третього апеляційного адміністративного суду від 19.09.2023 року у справі №160/5710/23 за позовом ОСОБА_1 дії інспекторів з тимчасового затримання та евакуації його автомобіля були визнані протиправними. Проте позивач встиг понести витрати на евакуацію та зберігання транспортного засобу на загальну суму 2473,00 грн. Сплачені позивачем грошові кошти наразі перебувають у Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради без достатньої правової підстави, та позивач має право на їх повернення, відповідно до положень ст. 1212 ЦК України. Крім того, позивач поніс моральну шкоду, у зв`язку з неправомірними діями Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради , бо був зіпсований день народження його дружини ОСОБА_2 Незаконними діями Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради позивачу було завдано моральну шкоду, бо був зіпсований настрій, втрачений час та витрачені кошти на сплату штрафу за евакуацію автомобіля, які призначались для дружини. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у загальному розмірі 2374,00 грн (дві тисячі триста сімдесят чотири гривні 00 копійок).

Стягнуто з Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок), а іншу частину судового збору компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до принципу диспозитивності не робить своїх висновків щодо неоскарженої частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення.

Апеляційний суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи як малозначну відповідно до частини 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є власником транспортного засобу марки «Nissan», моделі X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_2 .

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.09.2023 року, справа №160/5710/23, було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 року, прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено, визнано протиправними дії інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Журби Д.С. щодо тимчасового затримання та евакуації автомобіля Nissan, д.н.з. НОМЕР_1 , 01.03.2023 року; стягнуто з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн.

Відповідно до квитанцій від 01.03.2023 року за №260200146 та №260200209, позивач сплатив на користь КП «ТІМ» ДМР грошові кошти за евакуацію транспортного засобу, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 2230,99 грн та комісію у розмірі 93,00 грн, за зберігання транспортного засобу, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 144,00 грн та комісію у розмірі 6,00 грн.

Позивач одружений з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 17.05.2014 року.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що дії Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради не відповідають закону та були визнані протиправними та незаконними.

Однак, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що позивач не підтвердив факт заподіяння йому моральних втрат Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, а обставини, на які він посилається, в обґрунтування апеляційної скарги заподіяння йому моральної шкоди, не підтверджують факт заподіяння йому такої шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради та моральною шкодою. Тим більше, позивач не вказав, з чого він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди у 4000,00 грн.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В пункті 9 своєї постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо посилання позивача на те, що день події співпав із днем народження його дружини, що призвело до його моральних страждань внаслідок неможливості готуватися до привітання дружини. Разом з тим, суд враховує те, що позивач не погодившись з діями та рішеннями Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, позивач оскаржив їх в судовому порядку та його порушені права були відновлені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм надана належна оцінка.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

В своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Монатко Д.С. просив стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради судові витрати на правничу допомогу. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України судові витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 1 ст. 141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Монатка Д.С. - залишено без задоволення, тому відсутні підстави і для стягнення на його користь витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Монатка Дениса Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна