ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3881/24 Справа № 199/9004/21 Головуючий у першій інстанції: Якименко Л.Г Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко Світлана Володимирівна, про встановлення юридичного факту, зміну черговості спадкування, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та видачу свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він із ОСОБА_3 починаючи із вересня 1992 року перебували у фактичних шлюбно-сімейних стосунках та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет та побут, разом відпочивали та проводили дозвілля. Спільно брали участь у витратах на харчування, на утримання житла, комунальні платежі, взаємно надавали один одному допомогу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається із 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 є її рідний син - відповідач ОСОБА_2 . Утім, останні три роки життя ОСОБА_3 саме позивач здійснював за нею догляд, оскільки вона за своїм станом здоров`я потребувала постійного догляду та піклування. Із жовтня 2017 року ОСОБА_3 мала, зокрема, закритий черезвертельний перелом зі зміщенням відламків, ішемічну хворобу серця, кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічну хворобу. За станом здоров`я ОСОБА_3 була неспроможна самостійно пересуватися. Позивач займався лікуванням ОСОБА_3 , забезпечував належні умови проживання, доглядав за нею, готував їжу, купував одяг, продукти та медикаменти, возив її на медичні обстеження, лікування та операції, остільки остання перебувала у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги. Також, позивач отримував пенсію та працював, надаючи матеріальну допомогу своїй цивільній дружині увесь час її хвороби. ОСОБА_3 також надала нотаріально посвідчену довіреність на ім`я позивача, якою доручила отримувати її пенсію у банківських установах та поштових відділеннях, адже сама пересуватись вона не могла. Посилаючись на вказані обставини, позивач вважає, що має право на спадкування після смерті ОСОБА_3 разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_2 з підстав, визначених статтею 1259 ЦК України. При цьому, відповідач весь час хвороби матері постійно проживав за кордоном, а тому не надавав їй допомоги та не навідував її. Тому, з метою реалізації права на спадкування майна цивільної дружини, уточнивши позовні вимоги, позивач просив встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період із вересня 1992 року до дня смерті ОСОБА_3 за адресою по АДРЕСА_2 ; змінити черговість спадкування та надати ОСОБА_1 право спадкування разом зі спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №943, видане 13.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко С.В.; видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадкове майно в рівних долях, на 1/8 частку квартири по АДРЕСА_2 , кожному, що залишилося після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Вирішено встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період із вересня 1992 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 дня смерті спадкодавця, за адресою: АДРЕСА_2 . В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 454,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог та ухвалення у скасованій частині нового про задоволення позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 18.11.2020 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №1869 (а.с. 12 т.1, 31 т. 2).

Відповідно до повної копії спадкової справи №24/2020 після ОСОБА_3 , заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коваленко С.В. (а.с.2-155 т.2), із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись 07.12.2020 відповідач ОСОБА_2 (а.с. 3 т. 2), 16.12.2020 позивач ОСОБА_1 (а.с. 30 т.2).

Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ 15.12.2020 (а.с. 107 т.2), а також копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 06.10.1992, щодо зміни прізвища спадкодавця після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 на ОСОБА_3 (а.с. 110 т.2).

ОСОБА_3 за життя була зареєстрована по АДРЕСА_2 з 13.03.1990 по час смерті; разом з нею на день відкриття спадщини були зареєстровані відповідач ОСОБА_2 з 17.10.2013 та ОСОБА_6 (онук), ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 17.10.2013, що підтверджується листом Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №14/5-15423 від 21.12.2020 (а.с. 40 т.2).

12 липня 2021 року ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3 (а.с. 81 т.2).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко С.В. від 12.07.2021 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в праві власності на спірну квартиру після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із відсутністю жодних документів, які б були правовою підставою для видачі такого свідоцтва, а також у зв`язку із наявністю спадкоємця першої черги, який прийняв спадщину (а.с. 86 т.2).

13 вересня 2021 року ОСОБА_2 (в особі свого представника ОСОБА_7 ) подав нотаріусу заяву про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3 (а.с. 100 т.2).

13 вересня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коваленко С.В. видане на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частку квартири по АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю на підставі договору дарування (бланк серії ВСА №935796), посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-881 (а.с. 148 т.2).

Також приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Коваленко С.В. прийнято рішення індексний номер 60330416 від 13.09.2021 року про державну реєстрацію права власності на 1/4 частку вказаної вище квартири за відповідачем ОСОБА_2 та здійснено реєстрацію цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису 43927774), що підтверджується витягом №274566717 від 13.09.2021 (а.с. 150 т.2).

Місце проживання позивача з 12.01.1993 року зареєстроване за адресою по АДРЕСА_3 , що підтверджується копією його паспорту серії НОМЕР_3 , виданого 17.03.2014 Ленінським РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с. 31 т. 1).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги, зокрема, тим, що останні три роки життя ОСОБА_3 здійснював за нею догляд, оскільки вона за своїм станом здоров`я потребувала постійного догляду та піклування, за станом здоров`я спадкодавець була не спроможна самостійно пересуватися. Позивач зазначає, що весь цей час він надавав ОСОБА_3 матеріальну допомогу, ніс значні грошові витрати для проведення чисельних медичних оглядів, безперервного лікування та покупки великої кількості коштовних медикаментів для неї. ОСОБА_3 також надала на його, позивача, ім`я нотаріально посвідчену довіреність на отримання пенсії у банківських установах та поштових відділеннях, адже сама не могла пересуватись. Як стверджує позивач, поховання ОСОБА_3 проводилось за його рахунок.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних обставин, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі №521/6358/17 (провадження №61-11757св19), від 27 травня 2020 року у справі №755/8930/18 (провадження №61-14692св18) та від 18 червня 2020 року у справі №565/1046/16-ц (провадження №61-35423св18)).

При цьому, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан повинен бути підтверджений відповідними записами в медичних документах.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 30 травня 2019 року у справі №346/1178/17.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Згідно копії довідки КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8», ОСОБА_3 знаходилась під наглядом у лікаря ЗПСМ амбулаторії №7 КЗ «ДЦПМСД» з діагнозом: закритий черезвертельний перелом зі зміщенням відламків (12.10.2017 року); ішемічна хвороба серця: кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступені, ІІІ функціональний клас по NYHA CH ІІ А; виражений аміостатичний синдром, прогресуючий перебіг, ДЕП ІІ-ІІІ стадії ДОА розповсюджений з переважним ураженням тазостегнових, колінних суглобів, ПФС ІІІ стадії. У цій довідці також зазначено, що за станом здоров`я, хвора не спроможна до пересування (а.с. 30 т.1).

Однак, вказана вище медична довідка містить лише інформацію про те, що за життя у ОСОБА_3 12.10.2017 року мав місце закритий черезвертельний перелом (стегнової кістки) зі зміщенням відламків, у зв`язку із яким вона певний час з 12.10.2017 була неспроможною до самостійного пересування; інформацію про інші хвороби спадкодавця. Зазначена вище довідка КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» не містить дати її видачі та реєстраційного номеру, а також у ній не вказано періоду неспроможності хворої до пересування (а.с. 30 т.1).

Таким чином, є недоведеним твердження позивача про тривале перебування ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у неспроможному до пересування та у безпорадному стані, зокрема, з 12.10.2017 до дня її смерті.

Згідно наявної у матеріалах справи медичної документації та копії амбулаторної картки ОСОБА_3 , заведеної в КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» ДМР, за життя ОСОБА_3 страждала на хронічні захворювання серцево-судинної системи (а.с. 38-45 т.1, 167-209 т.2).

Належних, допустимих та достатніх доказів того, що ОСОБА_3 , зокрема, протягом 2018-2020 років перебувала у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, постійно потребувала сторонньої допомоги, а також знаходилась під тривалою опікою (наглядом) ОСОБА_1 , - позивачем не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом, призначення відповідної судової експертизи - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судових засідань.

Відповідно до копії довідки КНП «Міська клінічна лікарня №21» ДМР про причину смерті (до форми №106/0 №1184) від 17.11.2020 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 від бактеріологічної пневмонії (а.с. 15 т.1).

Щодо обґрунтування позову про матеріальне забезпечення позивачем спадкодавця, то такий факт також є недоведеним.

Згідно довідки Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.11.2022, ОСОБА_3 знаходилась на обліку та отримувала пенсію за віком, зокрема, з січня 2017 року по вересень 2017 року - 2652,64 грн, жовтні-листопаді 2017 року - 5383,74 грн, з грудня 2017 року по листопад 2018 року - 5410,79 грн, з грудня 2018 року по лютий 2019 року - 5417,54 грн, з березня 2019 року по червень 2019 року - 6300,35 грн, з липня 2019 року по листопад 2019 року - 6310,40 грн, з грудня 2019 року по квітень 2020 року - 6321,50 грн, у травні-червні 2020 року - 6989,85 грн, з липня 2020 року по жовтень 2020 року - 7000,95 грн, а всього за вказаний період 246167,74 грн (а.с. 251 т.2).

Позивач знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, зокрема, з січня 2017 року по вересень 2017 року - 1137,50 грн, з жовтня 2017 року по червень 2018 року - 1373,00 грн, з липня 2018 року по листопад 2018 року - 1435,00 грн, з грудня 2018 року по лютий 2019 року - 1497,00 грн, з березня 2019 року по квітень 2019 року - 2702,09 грн, з травня 2019 року по червень 2019 року - 1497,00 грн, з липня 2019 року по березень 2020 року - 2000,00 грн, у квітні 2020 року - 3000,00 грн, з травня 2020 року по грудень 2020 року - 2100,00 грн, а всього за вказаний період 80458,67 грн (а.с. 249-250 т.2).

Тобто, розмір отриманої спадкодавцем ОСОБА_3 пенсії більше ніж удвічі перевищував розмір пенсії ОСОБА_1 , а з липня 2019 року більше ніж утричі був вищим за розмір пенсії позивача.

Позивач працював вчителем та отримував також заробітну плату в КЗО Навчально-виховне об`єднання №28 Гімназія-школа І ступеня-дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)-центр позашкільної роботи ДМР, зокрема, з січня 2017 року по грудень 2020 року, яка у цей період становила від 2839,16 грн до 9668,32 грн, що підтверджується копією довідки №25 від 16.11.2021 (а.с. 49 т.1).

Разом з тим, прожитковий мінімум в Україні для осіб, що втратили працездатність, встановлювався з 01.01.2017 по 30.04.2017 - 1247,00 грн, з 01.05.2017 по 30.11.2017 - 1312,00 грн, з 01.12.2017 по 31.12.2017 - 1373,00 грн, з 01.01.2018 по 30.06.2018 - 1373,00 грн, з 01.07.2018 по 30.11.2018- 1435,00 грн, з 01.12.2018 по 31.12.2018 - 1497 грн, з 01.01.2019 по 30.06.2019 - 1497,00 грн, з 01.07.2019 по 30.11.2019 - 1564,00 грн, з 01.12.2019 по 31.12.2019 - 1638,00 грн, з 01.01.2020 по 30.06.2020 - 1638,00 грн, з 01.07.2020 по 30.11.2020 - 1712,00 грн, з 01.12.2020 по 31.12.2020 - 1769,00 грн.

Таким чином, розмір отримуваної ОСОБА_3 пенсії у вказаний вище період з січня 2017 року по грудень 2020 року є значно більшим за прожитковий мінімум, а позивачем не представлено доказів, що витрати ОСОБА_3 , зокрема на лікування, були більшими та не покривались коштами від отриманої спадкодавцем пенсії; а також не представлено доказів, що саме позивач ніс постійні витрати на матеріальне забезпечення спадкодавця.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказами, у їх сукупності; приймаючи до уваги недоведеність факту перебування у безпорадному стані спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також недоведеність, що вона потребувала сторонньої допомоги і яку надавав саме позивач, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про зміну черговості спадкування з наданням ОСОБА_1 права спадкування разом зі спадкоємцем першої черги за законом після ОСОБА_3 .

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 статті 78 ЦПК України).

Як зазначалось вище, безпорадний стан повинен бути підтверджений відповідними записами в медичних документах. Факт матеріального забезпечення спадкодавця також не може підтверджуватись одними лише показаннями свідків, а повинен доводитись, зокрема, квитанціями про придбання продуктів харчування, ліків, медичних препаратів, оплати комунальних послуг, тощо.

Допитані в судовому засіданні місцевого суду свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , показам яких надано оцінку судом першої інстанції, не доводять обставин опіки та матеріального забезпечення позивачем спадкодавця, фактів придбання за кошти ОСОБА_1 ліків, особистих речей для ОСОБА_3 , оплати ним її перебування у медичних закладах, перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані та втрати нею можливості забезпечувати свої потреби у період з січня 2017 року по грудень 2020 року.

Наведені в апеляційній скарзі публікації з мережі Інтернет про черезвертельний перелом стегна людини не є доказом тривалого безпорадного стану ОСОБА_3 та її постійної потреби у сторонній допомозі у зазначений період часу.

Факт видачі спадкодавцем довіреності 01.11.2017 року на ім`я позивача, зокрема, для представництва інтересів з питання одержання пенсії, а також інших грошових надходжень та виплат, підтверджує факт довірчих стосунків між ОСОБА_3 та позивачем. Однак, ця довіреність не свідчить про тривалий, як стверджує позивач (протягом трьох років - з часу травмування та до часу смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ), безпорадний стан ОСОБА_3 та її постійну потребу у сторонній допомозі.

Клопотань про надання інших доказів, витребування відповідних доказів судом, зокрема про призначення судової експертизи, позивачем вчасно не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколами та звукозаписами судових засідань.

Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Враховуючи відмову в задоволенні позову щодо зміни черговості спадкування за законом після ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом №943 від 13.09.2021 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко С.В. сину спадкодавця, який у встановлений шестимісячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Щодо позовної вимоги про видачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадкове майно в рівних частках кожному, що залишилося після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то дана вимога також не підлягає задоволенню, адже є похідною від вимог щодо зміни черговості спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, які не підлягають задоволенню.

Крім того, за положеннями частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Тобто, суд не уповноважений державою на видачу свідоцтв про право на спадщину. Такі функції, відповідно до статті 1297 ЦК України, покладені на нотаріуса або в сільських населених пунктах - на уповноважену посадову особу відповідного органу місцевого самоврядування.

Обґрунтування апелянта, що заява про прийняття спадщини була подана відповідачем з порушенням вимог закону, спростовується копією спадкової справи. ОСОБА_2 подав нотаріусу (через свого представника за довіреністю) складену ним особисто заяву від 30.11.2020 про прийняття спадщини, яка була посвідчена нотаріусом Серпуховського нотаріального округу Московської області Фроловою О.С. (а.с. 3 т. 2). Крім того, згідно листа Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №14/5-15423 від 21.12.2020, разом зі спадкодавцем на час смерті за адресою по АДРЕСА_2 був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 (а.с. 40 т.2).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

Отже, відповідач є таким, що прийняв спадщину після своєї матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та є належним відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині залишених без задоволення позовних вимог, тому суд апеляційної інстанції справу в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова