Справа № 461/5097/21
Провадження № 2-с/461/123/24
УХВАЛА

22.11.2024 року, суддя Галицького районного суду м. Львова Мироненко Л.Д., розглянувши заяву адвоката Сокальського Дениса Анатолійовича, в інтересах ОСОБА_1 , про скасування судового наказу від 08 липня 2021 року у справі №461/5097/21 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Сокальський Денис Анатолійович, в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу. Свої вимоги мотивував тим, що з 30.07.2021 року єдиним власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 як це зазначено у заяві про видачу судового наказу. Вказав, що суд прийняв рішення про стягнення заборгованості за період з 01.09.2014року по 30.04.2021 року та не застосував строки позовної давності. Додатково повідомив, що про існування вказаного судового наказу дізнався 15.11.2024 року під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, а тому строк на подання заяви про скасування судового наказу не був пропущеним.

Дослідивши матеріали справи, та заяву про скасування судового наказу, суд дійшов до висновку про необхідність її задоволення враховуючи наступне.

Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом (ч. 3 ст. 167 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до матеріалів справи, адвокат Сокальський Д.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ознайомився із судовим наказом 15.11.2024 року та 21.11.2024 року звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, тобто у строк передбачений ч. 1 ст. 170 ЦПК України.

Доказів, що копія судового наказу скеровувалась на адресу боржника матеріали справи не містять.

Відтак, суд вважає, що строк подання заяви про скасування судового наказу не був пропущений.

Судом встановлено, що судовим наказом від 26 квітня 2024 року було наказано стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 10912 гривень 74 копійок, інфляційні витрати 5324,31 грн., 3% річних 2121,21 грн., яка виникла за адресою АДРЕСА_2 .

Із розрахунку заборгованості, долученого матеріалів заяви про видачу судового наказу, вбачається, що така була сформована за період з 01.09.2014 року по 30.04.2021 року.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Між тим, п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановленому законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Крім того, у поданій до суду заяві про видачу судового наказу стягувач зазначає період виникнення боргу з 01.09.2014 року, однак з доданого до суду розрахунку абонента, вбачається, що нарахування боргу починається не з нульового показника, а з суми 645,03, що позбавляє суд можливості встановити, за який саме період утворився борг та в сукупності з загальним розміром заборгованості свідчить про наявність спору про право.

Із довідки з місця проживання вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, із витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 з 30.07.2021 року є ОСОБА_2 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що стягувачем не доведено, що боржник ОСОБА_1 була власником та користувалась наданими комунальними послугами.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ч. 1-2 ст. 167 ЦПК України, суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, то відповідна заява боржника є єдиною підставою для скасування судового наказу.

Втім, як вбачається із змісту заяви, вимоги стягувача не є безспірними.

Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, у боржників відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення, що суперечить приписам ч. 1 ст. 12 ЦПК України.

За умовами ч.3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому ст. 444 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, суд, дослідивши матеріали справи наказного провадження та вивчивши заяву про скасування судового наказу та додані до неї матеріали, приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 170, 171ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву про скасування судового наказу задовольнити.

Скасувати судовий наказ Галицького районного суду м. Львова від 08.07.2021 року у справі № 461/5097/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення.

Роз`яснити заявникам (стягувачу) про їх право звернення до суду з тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Д. Мироненко