КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7241/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги та ремонт квартири,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Хоменко В.С.,-

встановив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив стягнути із ОСОБА_2 понесені витрати: за житлово-комунальні послуги в розмірі 31 963 грн 22 коп.; на проведення ремонту квартири в розмірі 192 244 грн 50 коп.; сплачений судовий збір у розмірі 2 242 грн 08 коп.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 18 травня 2012 року по 08 жовтня 2018 року сторони перебували у шлюбі.

30 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Геос Інвест» укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності.

Рішенням Голосіївського районного суд м. Києва від 09 лютого 2023 року в порядку поділу майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на частку спірної квартири.

ОСОБА_2 зазначає, що він самостійно сплачував комунальні послуги та робив ремонт в квартирі, ОСОБА_2 участі в цьому не приймала.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат за сплачені житлово-комунальні послуги у розмірі 14 558 грн 24 грн коп. та сплачений судовий збір у розмірі 145 грн 73 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 32 725 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить: скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат, понесених на проведення ремонту в квартирі та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 192 244 грн 50 коп.; в іншій частині рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення коштів за сплачені житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції виходив із того, що із позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 19 серпня 2023 року, а вимоги про стягнення коштів заявлено починаючи із січня 2017 року. Відтак, враховуючи строк позовної давності, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню за період із серпня 2020 року по червень 2023 року, згідно з розрахунком ОСОБА_1 , який підтверджується доданими до матеріалів справи належними доказами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідача витрат на проведення ремонтних робіт у квартирі, суд першої інстанції виходив із відсутності згоди ОСОБА_2 на покращення (поліпшення) спільного майна.

Стягуючи із ОСОБА_2 на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 32 725 грн 00 коп., суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності їх розміру, часткового задоволення позовних вимог та критерію реальності адвокатських витрат.

Рішення суду від 28 листопада 2023 року переглядається апеляційним судом в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат, понесених на проведення ремонту в спірній квартири.

Висновки суду, в оскаржуваній частині, відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2012 року по 08 жовтня 2018 року.

30 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Геос Інвест» укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого позивач набув у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрував за собою право власності.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09лютого 2023 року в справі № 752/2577/21, в порядку поділу майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на частину спірної квартири.

ОСОБА_1 зазначав, що за період із січня 2017 року по червень 2023 року ним сплачено 63 926 грн 44 коп. за надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до договору підряду № 03/05-21 від 03 травня 2021 року про виконання ремонту у спірній квартирі, вартість робіт визначається відповідно до специфікації № 1 на виконання робіт і становить 384 489 грн 00 коп.

Обгрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначав, що оскільки ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири, відтак, відповідачем має бути компенсовано половина понесених витрат на проведення ремонту та витрат за сплачені житлово-комунальні послуги. ОСОБА_1 просив стягнути із ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 35 000 грн 00 коп.

Відповідно доп. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Відтак, відповідні витрати повинні бути розподілені між сторонами, відповідно до їх часток у спільній частковій власності.

У постанові Верхового Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 зроблено висновок про те, що якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Так, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частини спірної квартири, а тому разом із ОСОБА_1 повинна виконувати обов`язок по утриманню майна згідно своєї частки та нести тягар відповідальності перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з цим майном.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив стягнути із ОСОБА_2 понесені витрати на проведення ремонту у спірній квартирі.

Апеляційний суд звертає увагу, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов`язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками.

Дослідивши матеріали справи, судом не встановлено доказів на підтвердження звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про необхідність здійснення ремонтних робіт у квартирі.

Відтак, ОСОБА_2 , як співвласник спірної квартири, була позбавлена можливості висловити відповідні заперечення, вважаючи здійснені позивачем витрати надмірними або зайвими.

ОСОБА_1 не довів об`єктивну необхідність проведення ремонтних робіт для належного функціонування спільного майна, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик, які визначають його експлуатаційні якості.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не надавала згоду на покращення (поліпшення) стану спільної квартири, відтак, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача витрат, понесених на ремонт квартири, не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності у ОСОБА_1 права вимоги до ОСОБА_2 щодо відшкодування частини понесених ним витрат на ремонт спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира не могла повноцінно функціонувати без проведення ремонтних робіт, колегія суддів оцінює критично, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження аварійного стану квартири та необхідності негайного, обов`язкового виконання ремонтних робіт.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Рішення суду в частині часткового задоволення вимог про стягнення із ОСОБА_2 компенсації витрат за сплачені житлово-комунальні послуги та витрат на правничу допомогу не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 28 листопада 2023 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат, понесених на проведення ремонту, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 25 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

В.І. Олійник