Житомирський апеляційний суд
Справа №288/2929/23 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 69 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 288/2929/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Хоменка Сергія Олександровича, на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 6 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Рудника М.І., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Шлюб зареєстровано 29 вересня 2018 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 1860. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з відповідачкою не склалось, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, між ними виникали суперечки, що призвело до відчуження та втрати почуттів. З березня 2022 року вони разом не проживають, подружні стосунки припинено. Спір про спільне майно відсутній. Вважає, що примирення та збереження шлюбу неможливе.

Таким чином, просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 .

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 6 листопада 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб, зареєстрований 29 вересня 2018 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 1860, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після державної реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружини вирішено залишити « ОСОБА_4 ».

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Хоменко С.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що дійсно, з початком повномасштабного вторгнення російських військ на територію України, відповідачка разом з малолітньою донькою задля безпеки виїхала до Республіки Польща, де проживає і нині, проте кілька разів вона приїздила додому в будинок, де проживала зі своїм чоловіком. Вони проводили час разом, підтримували подружні стосунки, позивач поводив себе як люблячий чоловік, без жодних натяків на розірвання стосунків.

Прибувши вчергове додому в Україну, відповідачка дізналася, що її чоловік зібрав речі та переїхав , а також про існування рішення про розірвання шлюбу.

Ознайомившись із матеріалами справи, відповідачка дізналася, що рішення було прийняте на підставі написаної від її імені письмової заяви. Стверджує, що вона дану заяву не писала, про відкриття провадження у справі щодо розірвання шлюбу не була повідомлена, оскільки перебувала в той час у Польщі, що підтверджується копією її закордонного паспорта та копією закордонного паспорта її доньки. Відтак позивач скористався завідомо неправдивими даними та тією обставиною , що відповідачка не перебуває в Україні.

В оскаржуваному рішенні відсутні будь-які докази того, що суд здійснив спробу примирити сторони та залагодити конфлікт, не з`ясував реальний стан стосунків між подружжям.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 вересня 2018 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_4 », актовий запис № 1860, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судовому засіданні представник відповідачки наполягав на необхідності надання строку для примирення.

Позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи, що шлюб не може бути збережений.

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За правилами частин третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Частиною першою статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Отже, принцип добровільності шлюбу передбачає як право на шлюб, так і право на розірвання шлюбу, що усуває порушення прав людини та випадків можливої дискримінації.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуття любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні стосунки між чоловіком та дружиною,- все це негативно відображається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги усіх членів сім`ї.

Відповідно до правил статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Позивач скористався наданим йому правом щодо звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Право ОСОБА_1 на припинення шлюбних відносин за жодних обставин не може бути обмежене. Під час судового розгляду він категорично наполягав на розірванні шлюбу й стверджував, що не бажає надалі перебувати у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою й підтримувати подружні стосунки з нею. Та обставина, що відповідачка заперечує проти позову, не може бути підставою для збереження шлюбу, оскільки це призведе до порушення прав ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, оскільки шлюб між сторонами існує формально, докази про можливість збереження сім`ї відсутні.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідачки посилався на ту обставину, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання, що, на його думку, вказує на порушення судом норм процесуального права.

Однак з матеріалів справи вбачається, що відповідачка отримала копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 30.10.2023 року, про що свідчить копія трекінгу поштового відправлення (а.с.15), та одночасно була повідомлена про дату судового засідання.

За правилами частини першої статті 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною першою статті 44 ЦПК України, зокрема, передбачено, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Хоменка Сергія Олександровича, залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 6 листопада 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: