Справа номер 489/2089/24 Головуючий суду першої інстанції Рум`янцева Н. О.
Провадження номер 22-ц/812/1022/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Самчишиної Н. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є. В.,

за участі:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана через його представника ОСОБА_4 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2024 року, ухвалене за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог

22 березня 2024 року ОСОБА_1 подала до суду вказану заяву, яку обґрунтовувала наступним.

Заявник вказувала, що з 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , під час якого він здійснював як психологічне, так і фізичне насильство відносно неї та їх спільної доньки.

У зв`язку з цим у 2023 році шлюб між ними було розірвано.

ОСОБА_1 зазначала, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 продовжив вчиняти відносно неї та їх спільної дитини насильницькі дії психологічного та фізичного характеру, висловлюючи погрози вбивством.

Також заявниця вказувала на те, що ОСОБА_3 систематично вчиняє відносно неї та доньки економічне насильство, самовільно забираючи реєстраційні документи на транспортні засоби та погрожуючи здійснити дії направлені на припинення підприємницької діяльності заявника.

На підтвердження зазначеного ОСОБА_1 зазначала, що 20 січня 2024 року відносно ОСОБА_3 було встановлено терміновий обмежувальний припис, який забороняв останньому у будь-який спосіб контактувати з постраждалою, а 14 березня 2024 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Однак, незважаючи на зазначене, ОСОБА_3 продовжує свою протиправну поведінку.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 , збільшивши 27 березня 2024 року вимоги, просила видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 на шестимісячний строк, яким заборонити йому перебувати у місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче ніж на 100 метрів до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ; заборонити ОСОБА_3 вхід та перебування у місці проживання заявника та їх спільної доньки по АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 відвідування заявника як постраждалої у місці її проживання по АДРЕСА_1 та місці її роботи на ринку «Колос» по вул.Будівельників; заборонити ОСОБА_3 спілкування та контактування з заявником як з потерпілою у будь-який спосіб; усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; зобов`язати ОСОБА_3 повернути заявнику документи на автомобіль Toyota Camry, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2494 куб. см та надавати у користування автомобіль Volswagen ID.4 Crozz, 2023 року випуску.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 строком на шість місяців з встановленням таких заборон: наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ; наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця роботи ОСОБА_1 ; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 .

У задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що заявниця довела вчинення з боку ОСОБА_3 відносно неї домашнього насильства, а також існування можливості продовження з боку кривдника протиправної поведінки відносно неї, що вимагає видачі обмежувального припису.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Обґрунтовуючи свою скаргу, ОСОБА_3 зазначав, що його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості надати пояснення й докази та призвело до розгляду справи без з`ясування всіх обставин.

Апелянт зазначав, що між ним та ОСОБА_1 дійсно мали місце сварки, однак їх ініціатором була заявник, а причиною був поділ спільного майна подружжя.

Фактичні обставини справи

З 24 березня 2007 року по 03 січня 2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі.

У січні, лютому, березні 2024 року ОСОБА_1 зверталася до поліції із заявами про вчинення відносної неї з боку ОСОБА_3 домашнього насильства: побиття її та доньки ОСОБА_6 , позбавлення їх житла, погрожування життю та здоров`ю, проникнення до їх місця проживання без їх дозволу.

20 лютого 2024 року працівником поліції відносно ОСОБА_3 складено терміновий заборонний припис у зв`язку з тим, що останній скоїв щодо ОСОБА_1 домашнє насильство. ОСОБА_3 було заборонено строком на три доби у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 березня 2024 року, яка набрала чинності 25 березня 2024 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

У судовому рішенні зазначено, що 01 січня 2024 року ОСОБА_3 за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, учинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 домашнє насильство, яке полягало в умисних діях фізичного та психологічного характеру у вигляді стусанів, штовхання, образ нецензурною лайкою, погроз фізичної розправи, чим завдав потерпілій фізичного болю та психологічних страждань.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2024 року, яка набрала чинності 13 червня 2024 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

У судовому рішенні зазначено, що 20 лютого 2024 року ОСОБА_3 , знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , яке полягало у образах нецензурною лайкою, погрозах фізичної розправи та намаганнях вдарити, чим завдав потерпілій шкоду психічному та фізичному здоров`ю.

09 квітня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено повідомлення про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України «Домашнє насильство».

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо наявності підстав для видачі обмежувального припису

Згідно з вимогами статей 1, 3, 4, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя.

Діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, серед іншого, ґрунтується на засадах гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правничу допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 щодо видачі обмежувального припису є правильним, бо відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Матеріали справи свідчать, що заявник довела належними та допустимими доказами факт вчинення домашнього насильства щодо неї, а також наявність ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо ОСОБА_3 обмежувального припису.

Згідно з дослідженими доказами заявник 01 січня 2024 року зверталася до органів поліції через вчинення ОСОБА_3 щодо неї домашнього насилля. За вказаним фактом його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП «Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування». 20 лютого 2024 року він знову вчинив домашнє насильство, у зв`язку з чим щодо нього був складений терміновий заборонний припис, у якому було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. За вказаним фактом його знову було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. 29 лютого 2024 року та 12 березня 2024 року заявник знову зверталася до органів поліції з приводу вчинення колишнім чоловіком домашнього насильства щодо неї та висловлення ним погрози вбивством, яку вона сприйняла серйозно, оскільки він вже намагався її вбити, наносячи удари скляною пляшкою по голові.

Вказане у сукупності свідчить, що застосування судом першої інстанції обмежувального припису щодо ОСОБА_3 є виправданим, оскільки його дії свідчать про вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, тому що він неодноразово вчиняв щодо заявника вказане насильство.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що конфлікти відбувалися через спір учасників справи щодо поділу майна і, що їх ініціатором була заявник, колегія суддів не бере до уваги, бо наявність конфлікту між сторонами не може виправдати поведінку ОСОБА_3 . Будь-які конфлікти повинні вирішуватися у законний спосіб, а не за допомогою образ, погроз, залякувань та побиття.

Щодо належного повідомлення заінтересованої особи

Статтею 350-5 ЦПК України передбачено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Частина 9 статті 128 ЦПК України регламентує, що суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 було повідомлено про розгляд справи телефонограмою. Він повідомив, що не може з`явитися, бо перебуває у відрядженні, однак доказів цього не надав.

Отже, вказане доводить, що судом першої інстанції були виконані норми законодавства щодо виклику заінтересованої особи у судове засідання. А тому відсутні підстави стверджувати, що справа була розглянута судом за відсутності учасника, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Згідно з вимогою ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

ОСОБА_3 , знаючи про розгляд справи, сам обрав модель поведінки, а саме нез`явлення у судове засідання.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки воно ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана через його представника ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Н. В. Самчишина

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 10 липня 2024 року.