Справа № 473/673/24
РІШЕННЯ

іменем України

"19" липня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ротар М.М.., при секретарі Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання без згоди співвласника нерухомого майна

встановив

06 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про надання дозволу на реєстрацію місця проживання без згоди співвласника нерухомого майна, в якому вказала 26.12.2023 року позивачка звернулася до Відділу ведення реєстру територіальної громади міста Вознесенська управління надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Вознесенської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).

Орган реєстрації відмовив у реєстрації місця проживання (перебування) на підставі абзацу 3 пункту 87, абзацу 5 пункту 35 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 (далі-Порядок): особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості, відсутня згода всіх співвласників житлового будинку, оскільки, згідно довідки КП «Вознесенське МБТІ», житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за трьома співвласниками на праві спільної часткової власності: ОСОБА_2 - 19/50 часток, ОСОБА_6 -19/50 часток, ОСОБА_3 - 6/25 часток.

Один зі співвласників ОСОБА_3 не заперечує проти реєстрації місця проживання позивачки за даною адресою. Однак, остання позбавлена можливості надати до реєструючого органу заяви від усіх співвласників нерухомого майна, оскільки один із співвласників ОСОБА_6 померла, тому змушена звертатися з позовом до суду про надання дозволу на реєстрацію місця проживання без згоди співвласника нерухомого майна.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 12 лютого 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27.02.2024 року від Вознесенської міської ради Миколаївської області надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 17 квітня 2024 року замінено відповідача Вознесенську міську раду Миколаївської області на належного відповідача Виконавчий комітет Вознесенської міської ради Миколаївської області та виключено зі складу третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору Відділ ведення реєстру територіальної громади міста Вознесенська управління надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Вознесенської міської ради.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 08 травня 2024 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Бінько М.А. про витребування доказів.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 19 червня 2024 року залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання без згоди співвласника нерухомого майна, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Бінько М.А. не з`явилися, від представника позивача на адресу суду надійшла заява, про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача Виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу у його відсутності, проти задоволення позову не заперечують.

В судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не з`явилися, на адресу суду надіслали заяви, в яких просили розгляд справи здійснювати у їх відсутності, проти задоволення заяви не заперечують.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, причини неявки невідомі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано: 6/25 частки за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №2244 від 27.11.1986 року; - 19/50 частки за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу №2-205 від 27.02.1997 року; - 19/50 частки за ОСОБА_2 на підставі свідоцтво про право на спадщину серія та номер 272, виданий 15.12.2023 року. (Витяг з державного реєстру речових прав 358546630 від 15.12.2023 року, довідка КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації №5 від 18.01.2024 року).

Позивач ОСОБА_1 12.01.2024 року звернулася до Відділу ведення реєстру Територіальної громади міста Вознесенська управління надання адміністративних послуг апарату Виконавчого комітету Вознесенської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).

Орган реєстрації відмовив у реєстрації місця проживання (перебування) на підставі абзацу 3 пункту 87, абзацу 5 пункту 35 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 (далі-Порядок): особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості.

В судовому засіданні було встановлено, що підставою для відмови у реєстрації було, відсутність документів, які б підтверджували згоду всіх співвласників житлового будинку, оскільки, а саме відсутня згода співвласника ОСОБА_6 , якій належить 19/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті заведено спадкову справі № 169/2019 від 21.08.2019 за заявою про прийняття спадщини від сина спадкодавця ОСОБА_4 , що проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та дочки спадкодавця ОСОБА_5 , що проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою та право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ч.3 ст. 1223 ЦК України)

Відповідно до ч.5 ст..1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже спадкоємці померлого власника ОСОБА_6 , хоча не оформили свої спадкові права та не отримали свідоцтва про право на спадщину на частку в нерухомому майні, що належала спадкодавцю, однак вважаються такими, що спадщину прийняли і вона належить їм з 12 серпня 2019 року.

Суспільні відносини з приводу реєстрації фізичною особою громадянином місця проживання в Україні унормовані, насамперед, приписами Закону України від 11.12.2003р. №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Закону України від 05.11.2021р. №1871-ІХ «Про надання публічних (електронних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі - Закон України від 05.11.2021р. №1871-ІХ), Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) (затверджений постановою КМУ від 07.02.2022 р. №265; далі - Порядок №265).

Відповідно до ч.6 ст.5 Закону України від 05.11.2021р. №1871-ІХ реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності.

Частиною 1 ст.9 Закону України від 05.11.2021р. №1871-ІХ визначено, що у разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України від 05.11.2021р. №1871-ІХ особа, яка декларує або реєструє своє місце проживання (перебування) у житлі, яке не є власністю (співвласністю) такої особи, та за відсутності документів, що підтверджують право на проживання в цьому житлі, під час подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) або декларації про місце проживання надає згоду власника (співвласників) житла чи уповноваженої особи житла на декларування або реєстрацію особою свого місця проживання (перебування) за адресою цього житла у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, приписами п.п.5 п.35 Порядку №265 визначено, що для реєстрації місця проживання (перебування) особа або її законний представник (представник), уповноважена особа житла або уповноважена особа спеціалізованої соціальної установи, закладу для бездомних осіб, іншого надавача соціальних послуг з проживанням подає, зокрема: документи, що підтверджують: право на проживання (перебування) в житлі, зокрема свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), договір найму житла у гуртожитку (для студентів), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи.

У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла (зазначені документи та згода не вимагаються під час реєстрації місця проживання (перебування) малолітніх та неповнолітніх дітей за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або законних представників (представників), або одного з них.

Тобто, до заяви про реєстрацію місця проживання особа, яка реєструє своє місце проживання у житлі, яке не є її власністю, повинна надати згоду власника житла на реєстрацію особою свого місця проживання за адресою цього житла у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Суд, аналізуючи складові правомочності права власності у контексті спірних відносин, вважає, що надання особою, яка є власником житла, дозволу на реєстрацію місця проживання особи стосується права користування майном.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, закріплена у п.35 Порядку №265 вимога про необхідність надання згоди на реєстрацію місця проживання особи співвласниками житла обумовлена особливостями реалізації правомочності володіння, користування та розпорядження майном (житлом), що перебуває у спільній частковій власності, суть яких полягає у тому, що здійснення будь-яких юридично значимих дій, пов`язаних із здійсненням права власності, вимагає отримання згоди інших осіб, яким належить це майно.

З аналізу вищезазначених правових норм слідує, що у випадку звернення за реєстрацією місця проживання особи, у якої відсутні документи на підтвердження її права власності на житло, реєстрація місця проживання здійснюється за згодою власника/співвласників житла.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач разом з заявою про реєстрацію місця проживання подала квитанцію про сплату адміністративного збору та згоду власника житла ОСОБА_2 .

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що будинок на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 .

За змістом ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

За таких обставин, за відсутності згоди всіх співвласників житлового позивач не може бути зареєстрована в зазначеному житловому будинку, а тому в задволенні позоу слід відмовити.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про надання дозволу на реєстрацію місця проживання без згоди співвласника нерухомого майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 23 липня 2024 року.

Суддя: М.М. Ротар