ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/791/24Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/858/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Храпак Н.М.

Суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря - Сович Н.А.

та представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 594/791/24 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «АКОРДБАНК» на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2024 року, ухваленого суддею Губіш О.А. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «АКОРДБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

в травні 2024 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «АКОРДБАНК» (далі ПАТ «КБ «АКОРДБАНК») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог вказує, що на підставі заяви пропозиції № СІК-220221/064-00 від 22.02.2021, відповідач ОСОБА_2 приєднався до «Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Комерційний банк АКОРДБАНК», що розміщені в мережі Інтернет на офіційному Інтернет - сайті банку, які разом із Заявою-пропозицією та Умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту, укладений між відповідачем та ПАТ «Комерційний банк «АКОРДБАНК», відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 64 344,82 грн зі сплатою відсотків 18,99 % річних, розмір щомісячної комісії 1,50%, строком на 48 місяців. Відповідач ОСОБА_2 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, тому зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 23.01.2024 має заборгованість у розмірі 85 481,89 грн, яка складається з наступного: простроченої суми заборгованості по кредиту 29 249,18 грн, простроченої суми заборгованості по процентам 13 477,67 грн, простроченої заборгованості за комісією 20 268,57 грн, строкової суми заборгованості по кредиту 22 486,47 грн.

Крім того, зазначив, що для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 , 22.02.2021 між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» було укладено договір поруки № РХ 21/1-00.

А тому, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості станом на 23.01.2024з а кредитним договором № СІК-220221/064-00 від 22.02.2021 у розмірі 85 481,89 грн, що складається з: простроченої суми заборгованості по кредиту 29 249,18 грн, простроченої суми заборгованості по процентам 13 477,67 грн, простроченої заборгованості за комісією 20 268,57 грн, строкової суми заборгованості по кредиту 22 486,47 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» заборгованість за кредитним договором № СІК-220221/064-00 від 22.02.2021 станом на 23.01.2024 в розмірі 53 631 (п`ятдесят три тисячі шістсот тридцять одну) грн 28 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 40 153,61 грн; заборгованість по відсотках становить 13 477,67 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 1907, 64 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», інтереси якого представляє адвокат Павленко С.В., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновки суду першої інстанції щодо нікчемності умови договору, якою встановлена щомісячна комісія за розрахункове-касове обслуговування, є необґрунтованими, оскільки Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісії за надання та обслуговування кредиту, зокрема, комісію за послуги розрахунково-касового обслуговування.

У додатку №1 до заяви-пропозиції № СІК-220221/064-00 від 22.02.2021 графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки зазначається, що під значенням розрахунково-касового обслуговування слід розуміти суму щомісячної комісії банку, що сплачується на щомісячній основі як відсоток від початкової суми споживчого кредиту, починаючи з місяця оформлення споживчого кредиту та не включає останній місяць, за користування споживчим кредитом, наданого банком клієнту.

Таким чином сторони встановили, що щомісячна комісія сплачується за послуги розрахунково - касового обслуговування, пов`язанні з отриманням, обслуговуванням і поверненням споживчого кредиту, наданого банком клієнту. Висновок суду про те, що наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг з розрахунково-касового обслуговування, за які банком встановлена комісія не відповідає фактичним обставинам справи.

Всі послуги, які надавались відповідачу є чітко визначеними кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, правилами Банку та не суперечать Закону.

ОСОБА_2 перед укладанням договору з ними ознайомився і погодився, а тому відсутні будь-які правові підстави для визнання умови про сплату щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування нікчемною.

Крім того, відповідач періодично сплачував кошти на погашення кредиту, тобто він виконував умови кредитного договору та не мав жодних заперечень щодо дійсності його положень. Також перед укладенням кредитного договору він ознайомився з паспортом споживчого кредиту, та підписавши кредитний договір, засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.

Отже, щомісячна комісія була встановлена саме за розрахунково-касове обслуговування, а не за будь-які інші послуги, які мають надаватися безоплатно як помилково зазначено судом першої інстанції. Законодавством не передбачено вимоги деталізації послуг, які здійснює банк у зв`язку із розрахунково-касовим обслуговуванням.

Також суд першої інстанції вказує на те, що розмір комісійної винагороди за розрахунково- касове обслуговування кредиту в розмірі 1,50 % від суми кредиту з огляду на обставини справа (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими.

Представник ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» категорично не погоджується з зазначеним висновком суду, оскільки відповідачем не надано жодних доказів, які свідчили б про те, що оспорювані умови договору є недобросовісними та призвели до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно з паспортом споживчого кредиту (міститься в матеріалах справи), щомісячна комісія встановлена у розмірі 1,50% від суми кредиту. Наведена у паспорті споживчого кредитування комісія за розрахунково-касове обслуговування повністю відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору.

Звертають увагу суду, що в паспорті споживчого кредиту передбачені всі істотні умови договору, в тому числі зазначено, що реальна річна ставка становить 56,16% річних. Крім того, у додатку до паспорта споживчого кредиту (графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної річної процентної ставки) зазначається, що загальна сума платежів за весь період кредитування становить 137 521,95 грн.

Отже, умови кредитного договору були доведені до споживача, є прозорими та зрозумілими, а підписання договору відповідало дійсному волевиявленням позичальника. Банк жодним чином не порушив права та інтереси боржника.

Зауважують, що така вартість кредиту зумовлена зокрема тривалим строком кредитування (48 місяців). Крім того, сума комісії в розмірі 20 268, 57 грн не перевищує суму отриманих коштів, тому за даних обставин не вбачається дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив докази, які містяться у матеріалах справи, не врахував умови кредитного договору, графіку платежів, вийшов за межі принципу змагальності сторін та без будь-яких оскаржень зі сторони відповідачів визнав умову щодо встановлення щомісячної комісії нікчемною, а також визнав встановленим факт несправедливості оспорюваних умов договору без надання відповідачем жодних доказів для доведення даних обставин, що у взаємозв`язку призвело до ухвалення незаконного рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 03.07.2024 по справі № 594/791/24 у частині відмови у стягненні заборгованості у розмірі 31 850,61 грн та такого, що суперечить нормам матеріального права та суперечить зобов`язальним обов`язкам між сторонами справи.

Відзив на апеляційну скаргу ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» до суду апеляційної інстанції не поступав.

Представник позивача Ващук Я.С. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, з мотивів, викладених в ній та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення № 158, № 313, які повернулися у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаною ними адресою.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 22 лютого 2021 року між ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» та ОСОБА_2 було підписано Заяву-Пропозицію № СІК-220221/064-00, на підставі якої, останній прийняв пропозицію укласти кредитний договір та приєднався до «Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Комерційний банк «АКОРДБАНК», що оприлюднені на офіційному сайті банку www.accordbank.com.ua, які разом із Заявою-Пропозицією та Умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. п. 2.2., 2.2.1., 2.2.2., 2.3. Заяви-Пропозиції сума споживчого кредиту становить 64 344,82 грн, в тому числі на загальні споживчі цілі 64 344,82 грн, на оплату одноразової комісії 0,00 грн, на оплату страхового платежу 0,00 грн, зі строком споживчого кредиту 48 місяців.

Пунктами 2.4., 2.5., 2.6. Заяви-Пропозиції передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 18,99 % річних, розмір щомісячної комісії 1,50 %, розмір одноразової комісії 0,00 %.

За умовами Заяви-Пропозиції ОСОБА_2 , підписавши Заяву-Пропозицію підтвердив, що з інформацією, зазначеною в частині 1 Заяви-Пропозиції він ознайомився, погодився з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», що оприлюднені на офіційному сайті банку: www.accordbank.com.ua. Також підписанням Заяви-Пропозиції ОСОБА_2 підтвердив своє розуміння і згоду з тим, що моментом прийняття (акцепту) банком його Заяви-Пропозиції щодо укладення договору буде вважатись дата підписання банком цієї Заяви-Пропозиції та скріплення її печаткою.

Банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору, із зазначенням суми погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, комісії за надання кредиту, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. .

Графіком платежів/розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної річної процентної ставки, що є Додатком №1 до Заяви-Пропозиції № СІК-220221/064-00 від 22.02.2021 встановлено щомісячну сплату банку за додаткові та супутні послуги: за обслуговування кредитної заборгованості 0,00; розрахунково-касове обслуговування 965,17 грн; комісія за надання кредиту 0,00; інші послуги банку 0,00. В кінці таблиці роз`яснено, що розрахунково-касове обслуговування слід розуміти суму щомісячної комісії банку, що сплачується на щомісячній основі як відсоток від початкової суми споживчого кредиту.

Загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування із 22.02.2021 по 22.02.2025 має скласти 46 328,16 грн.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 64 344,82 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 50007303 від 22.02.2021.

Відповідно до розрахунку суми загальної заборгованості за кредитним договором №СІК-220221/064-00 від 22.02.2021, заборгованість ОСОБА_2 станом на 23.01.2024 становить 85 481,89 грн, яка складається з наступного: простроченої суми заборгованості по кредиту 29 249,18 грн, простроченої суми заборгованості по процентам 13 477,67 грн, простроченої заборгованості за комісією 20 268,57 грн, строкової суми заборгованості по кредиту 22 486,47 грн.

Також відповідачем було здійснено погашення тіла кредиту у розмірі 12 609,17 грн; відсотків за користування кредиту у розмірі 10 433,01 грн та погашено щомісячну комісію у розмірі 11 582,04 грн.

Зобов`язання за вказаним договором забезпечено порукою, а саме, договір № РХ21/1-00 від 22.02.2021 укладений з поручителем - відповідачкою ОСОБА_3 .

Задовольняючи частково позовні вимоги у розмірі 53 631,28 грн, суд першої інстанції виходив із того, що в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу позивачем та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування, а відтак положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, позивач не надав докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема, з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату, а також в наявних матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг з розрахунково-касового обслуговування, за які банком встановлена комісія.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, виходячи з такого.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У справі, що переглядається судом встановлено, що кредитний договір № СІК-220221/064-00 від 22.02.2021, укладений між позивачем і відповідачем, містить пункт 2.5, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту 1,50% від суми кредиту (а.с.16)

Додатком № 1 до договору встановлено, «Графік платежів/розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 7 графіка), щомісячну сплату банку за додаткові та супутні послуги: розрахунково-касове обслуговування в розмірі 965,17 грн (а.с.17).

Також, судом встановлено, що в кредитному договорі, в графіку платежів, та Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «КБ «Акордбанк» не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.

Таким чином положення пункту 2.5 кредитного договору, яким визначено сплату ОСОБА_2 щомісяця комісії за обслуговування кредиту: 1,50% від суми кредиту та графіку платежів, за яким передбачено сплату ОСОБА_2 щомісяця суми за розрахунково-касове обслуговування, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, зробивши висновок про нікчемність положень кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача заборгованість за кредитним договором №СІК-220221/064-00 від 22.02.2021 на загальну суму 53 631, 28 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 40153, 61 грн (29249, 18 грн (прострочена сума тіла кредиту) + 22486, 47 грн (строкова сума тіла кредиту) - 11582, 04 грн (сплачена комісія) = 40153, 61 грн) та заборгованості по процентах в розмірі 13477, 67 грн

Щодо доводів апеляційної скарги ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» про те, що суд першої інстанції не врахував, висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року, вимоги Закону України "Про споживче кредитування" щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), а також те, що банк мав право встановлювати комісії за надання та обслуговування кредиту, зокрема за розрахунково-касове обслуговування, колегія суддів зазначає таке.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

В пункті 2.5 кредитного договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) визначена в розмірі 1,50 % від суми кредиту.

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в Графіку платежів/розрахунко сукупної вартості споживчого кредиту та реальної річної процентної ставки кредитного договору (колонка 7 графіку). Щомісячний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає 965,17 грн, а її загальний розмір (за весь період користування кредитом) 46 328,16 грн.

Однак, встановивши у кредитному договорі №СІК-220221/064-00 від 22.02.2021 сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 1,50 % від суми кредиту, що складає 46 328,16 грн щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими.

У справі, яка переглядається, ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» не було позбавлене можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг з розрахунково-касового обслуговування, за які банком встановлена комісія.

Щодо доводів представника заявника в апеляційній скарзі, що встановлення комісії не може бути визнана судом нікчемною на підставі статті 215 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Частиною другою статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Тобто, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Аналізуючи наведені правові норми, необхідно зазначити, що нікчемними правочинами (недійсними в силу закону), є правочини про нікчемність яких вказано у відповідних нормах закону. В такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону.

Інші обставини, на які посилається представник заявника в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «АКОРДБАНК» слід залишити без задоволення, а рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2024 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

У відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції необхідно покласти на Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «АКОРДБАНК» в межах ним понесених сум.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «АКОРДБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 03 липня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «АКОРДБАНК» в межах ним понесених сум.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 п.2 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2024 року.

Головуючий: Н. М. Храпак

Судді: О. З. Костів

М. В. Хома