УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 450/2433/24

провадження № 61-14895ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Луцюк Олександр Ігорович, на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру з розстроченням платежу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру з розстроченням платежу.

Разом із позовною заявою подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Заяву мотивували тим, що 13 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір простого товариства (Договір про спільну діяльність), який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Віблим Л. З. 10 квітня 2023 року між ОСОБА_3 , як уповноваженим учасником простого товариства, та ОСОБА_2 укладено попередній договір про купівлю-продаж квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бабій О. В. Згідно пункту 1 Договору № 916 сторони зобов`язуються у строк до 30 червня 2023 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 3 Договору № 916 в якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 прийняв в рахунок майбутніх платежів грошову суму у розмірі 1 394 960,00 грн, що еквівалентно 37 100,00 доларів США за курсом валют станом на 10 квітня 2023 року до моменту укладення даного договору. ОСОБА_2 , на противагу ОСОБА_3 (учаснику та уповноваженій особі простого товариства), належним чином виконувала умови укладеного Договору № 916 від 10 квітня 2023 року, зокрема, сплачувала грошові кошти в розмірах та строки, визначені Договором № 916. Разом з тим, зі змісту Договору № 916 вбачається, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу, а саме: узгодили істотні умови об`єкту договору купівлі-продажу, узгодили ціну продажу об`єкту, узгодили порядок та строк здійснення оплати за об`єкт договору, узгодили строк передачі квартири покупцю - 30 червня 2023 року. Також, крім узгодження істотних умов договору, ОСОБА_2 оплатила вартість покупки. Наявність у договорі узгоджених між сторонами зобов`язань та здійснення повної оплати, вказує на те, що назва договору «Попередній договір» не відповідає змісту договору та дійсним правовідносинам, що склались між сторонами, тому між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як учасником простого товариства та його уповноваженою особою, було укладено не попередній договір, а договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру відповідно до статті 655 ЦК України.

Вказувала, що відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,4167 га кадастровий номер :01:001:0120. На вказаній земельній ділянці побудований, однак ще не введений в експлуатацію, багатоквартирний житловий будинок в якому знаходиться квартира, майнові права на яку придбала ОСОБА_2 . Будучи власником земельної ділянки та маючи чинний дозвіл на виконання будівельних робіт, ОСОБА_1 має реальну можливість і може вчиняти дії з метою відчуження майнових прав на квартири, які знаходяться в об`єкті незавершеного будівництва задля ухилення від виконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_2 Майнові права позивача відповідач не визнає, про що неодноразово заявляв, відтак є обґрунтований ризик того, що ОСОБА_1 вільно зможе розпорядитися майновими правами на квартиру, обтяжувати їх, незважаючи на те, що такі майнові права вже продані та належать ОСОБА_2 . Крім того, відповідач ОСОБА_3 , як уповноважений учасник простого товариства, також може вчиняти дії відносно розпорядження майновими правами на квартиру АДРЕСА_2 . Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання судового рішення у справі.

Пустомитівський районний суд Львівської області ухвалою від 31 травня 2024 року заяву представника позивача - адвоката Максименко О. Г. про вжиття заходів забезпечення позову задовольнив.

Вжив заходи забезпечення позову до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, а саме:

1) заборонив ОСОБА_3 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , а також звертатися до державних реєстраторів, будь-яких органів, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з заявами щодо реєстрації будь-якого речового права (в тому числі права приватної власності) на квартиру АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120;

2) заборонив ОСОБА_1 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , а також звертатися до державних реєстраторів, будь-яких органів, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з заявами щодо реєстрації будь-якого речового права (в тому числі права приватної власності) на квартиру АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120;

3) заборонив державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рал акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстр: речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо квартири АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120.

Львівський апеляційний суд постановою від 03 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану його представником Луцюком О. І. , залишив без задоволення. Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року залишив без змін.

07 листопада 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Луцюк О. І., через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року в частині заборони ОСОБА_1 вчиняти дії.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що до позовної заяви та заяви про забезпечення позову не долучено доказів на підтвердження існування майнового спору між позивачем та ОСОБА_1 . Також не враховано, що позивачем не надано доказів на підтвердження будівництва квартири. Застосовані судом заходи забезпечення позову не відповідають принципу співмірності та адекватності із заявленими позовними вимогами та виходить за їх межі.

Перевіривши доводи касаційної скарги у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема,

з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі

№ 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судами встановлено, що 10 квітня 2023 року між ОСОБА_3 , як уповноваженим учасником простого товариства, та ОСОБА_2 укладено попередній договір про купівлю-продаж квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бабій О. В., зареєстрований в реєстрі за № 916.

Згідно пункту 1 договору № 916 сторони зобов`язуються у строк до 30 червня 2023 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 3 договору № 916 в якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_3 прийняв в рахунок майбутніх платежів грошову суму у розмірі 1 394 960,00 грн, що є еквівалентною 37 100,00 доларам США за курсом валют станом на 10 квітня 2023 до моменту укладення даного договору.

Подальший розрахунок (його строк та розмір) за договором № 916 визначений пунктом 3 договору № 916.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що спір у справі № 450/2433/24 виник щодо майнових прав на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , за яке позивачем частково сплачено кошти. Тобто, між сторонами існує спір щодо укладення договору купівлі-продажу квартири та визнання майнових прав ОСОБА_2 на вказану квартиру, а способом захисту свого права позивачка обрала визнання договору удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2012 року

№ 18?рп/2012 зазначив, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Крім цього відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece від 19 березня 1997 року).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку існування загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

З огляду на предмет спору та наявність у позивачки обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановив, що обраний позивачкою вид забезпечення позову відповідає критерію співмірності із заявленими позовними вимогами.

Необхідність застосування такого заходу забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які були досліджені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, та, в свою чергу, свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування заходу забезпечення позову призведе до порушення прав позивачки.

Отже, забезпечення позову в обраний позивачкою спосіб є співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання

в майбутньому рішення суду.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Слід зазначити, що відповідно до статті 158 ЦПК України заявник може звернутися до суду з мотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норм матеріального права та дотримання норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Луцюк Олександр Ігорович, на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру з розстроченням платежу.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко