УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 2-570/12

провадження № 61-15221ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - прокурор Київської області, в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового господарства та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство»,

відповідачі за первісним позовом: Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

треті особи за первісним позовом: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_1 : заступник прокурора Київської області, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство», Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 : ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_33 , ОСОБА_35 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_36 ,

відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_37 : заступник прокурора Київської області, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство», Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_37 : ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_33 , ОСОБА_35 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах яких діє їх представник - адвокат Перемежко Андрій Олександрович, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2011 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство») звернувся до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння у:

- ОСОБА_1 земельні ділянки:

площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:014:0091;

площею 0,1250 га з кадастровим номером :01:014:5314;

площею 0,1250 га з кадастровим номером :01:014:5313;

площею 0,1250 га з кадастровим номером :01:014:5312;

площею 0,1250 га з кадастровим номером :01:014:5311;

площею 0,1250 га з кадастровим номером :01:014:5225;

площею 0,1250 га з кадастровим номером :01:014:5224;

площею 0,1249 га з кадастровим номером :01:014:5424;

площею 0,1249 га з кадастровим номером :01:014:5423;

площею 0,0503 га з кадастровим номером :01:014:5612;

площею 0,1007 га з кадастровим номером :01:014:5810;

- ОСОБА_3 земельні ділянки:

площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:012:0047;

площею 0,2113 га з кадастровим номером :01:014:0093;

площею 0,1007 га з кадастровим номером :01:014:0094;

площею 0,1012 га з кадастровим номером :01:014:0100;

площею 0,2499 га з кадастровим номером :01:012:0049;

- ОСОБА_2 земельні ділянки:

площею 0,2467 га з кадастровим номером :01:014:0101;

площею 0,2499 га з кадастровим номером :01:014:0102;

площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:014:0103;

площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:014:0104;

- ОСОБА_8 земельні ділянки:

площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:014:5141;

площею 0,3971 га з кадастровим номером :01:014:5147;

- ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,2499 га з кадастровим номером :01:014:0106;

- ОСОБА_38 земельні ділянки:

площею 0,0503 га з кадастровим номером :01:014:5213;

площею 0,0503 га з кадастровим номером :01:014:5211;

- ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,2266 га з кадастровим номером :01:014:0152;

- ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,2499 га з кадастровим номером :01:014:5166;

загальною вартістю 13 580 698,98 грн, які розташовані у с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області.

У серпні 2014 року ОСОБА_39 звернулася до суду із зустрічним позовом до заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство», Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , у якому просила суд визнати її добросовісним набувачем земельних ділянок, та визнати за нею право власності на земельні ділянки, які знаходяться у АДРЕСА_1 .

У вересні 2014 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство», Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , у якому просила суд визнати її добросовісним набувачем на зазначені земельні ділянки та визнати за нею право власності на ці земельні ділянки.

16 вересня 2014 року Києво-Святошинський районний суд Київської області своїми ухвалами об`єднав зустрічні позовні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_38 з первісним позовом заступника прокурора Київської області.

Справа розглядалася судами неодноразово.

07 червня 2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 червня 2021 року, яким позов прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП «Київське лісове господарство» задовольнив.

Витребував на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки: площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:014:0091; площею 0,1250 га з кадастровим номером :01:014:5314; площею 0,1250 га з кадастровим номером :01:014:5313; площею 0,1250 га з кадастровим номером :01:014:5312; площею 0,1250 га з кадастровим номером :01:014:5311; площею 0,1250 га з кадастровим номером :01:014:5225; площею 0,1250 га з кадастровим номером :01:014:5224; площею 0,1249 га з кадастровим номером :01:014:5424; площею 0,1249 га з кадастровим номером :01:014:5423; площею 0,0503 га з кадастровим номером :01:014:5612; площею 0,1007 га з кадастровим номером :01:014:5810;

ОСОБА_3 земельні ділянки: площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:012:0047; площею 0,2113 га з кадастровим номером :01:014:0093; площею 0,1007 га з кадастровим номером :01:014:0094; площею 0,1012 га з кадастровим номером :01:014:0100; площею 0,2499 га з кадастровим номером :01:012:0049;

ОСОБА_2 земельні ділянки: площею 0,2467 га з кадастровим номером :01:014:0101; площею 0,2499 га з кадастровим номером :01:014:0102; площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:014:0103; площею 0,2500 га з кадастровим номером :01:014:0104;

ОСОБА_8 земельні ділянки: площею 0,1000 га з кадастровим номером :01:014:5141; площею 0,3971 га з кадастровим номером :01:014:5147;

ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,2499 га з кадастровим номером :01:014:0106;

ОСОБА_38 земельні ділянки: площею 0,0503 га з кадастровим номером :01:014:5213; площею 0,0503 га з кадастровим номером :01:014:5211;

ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,2266 га з кадастровим номером :01:014:0152;

ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,2499 га з кадастровим номером :01:014:5166;

загальною вартістю 13 580 698,98 грн, які розташовані у с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області.

05 квітня 2023 року Верховний Суд своєю постановою залишив без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 червня 2021 року.

У червні 2023 року ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися до суду із заявами про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2018 року за нововиявленими обставинами, у якому просили вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким у задоволенні позову прокурора відмовити.

Заявники посилалися на те, що задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що спірні земельні ділянки, які розташовані в с. Білогородка, належать до земель лісового фонду, перебували в користуванні ДП «Київське лісове господарство» і жодних дій щодо розпорядження земельними ділянками Кабінетом Міністрів України не вчинялись. Однак, 8 червня 2023 року з Інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно їм стало відомо, що на час прийняття судом рішення та в час набуття ними у власність земельних ділянок, вони не належали до земель лісогосподарського призначення, оскільки мали і мають цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Ця істотна обставина судом не досліджувалась, а суд обмежився лише висновком про належність земельних ділянок до земель лісового фонду без жодного доказу в матеріалах справи, що вказує на неналежне з`ясування судом правовідносин сторін. Також суд не врахував, що заявники є добросовісними набувачами спірних земельних ділянок, сплатили кошти, побудували у встановленому законом порядку нерухоме майно, провели державну реєстрацію такого права, що виключає задоволення вимоги про витребування майна.

Також заявники зазначали, що при розгляді справи суд взагалі не досліджував обставини щодо ненадання державного акту (акти) на право постійного користування земельними ділянками позивачем, відсутні копії рішень державного виконавчого органу, до компетенції якого належить передача конкретних земельних ділянок до державного лісового фонду та у постійне користування для ведення лісового господарства державному лісогосподарському підприємству.

Заявники вважали, що суд не застосував при вирішенні спору належні норми матеріального права, не застосував позовну давність, допустив істотну неповноту з`ясування всіх обставин справи.

9 лютого 2024 року Києво-Святошинський районний суд Київської області своєю ухвалою, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року (повний текст постанови складений 25 жовтня 2024 року), відмовив у задоволенні заяв про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 червня 2018 року за нововиявленими обставинами.

13 листопада 2024 року ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах яких діє представник - адвокат Перемежко А. О., звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року і передати справу для нового розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Порядок перегляду судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільних справах врегулювано главою 3 розділ 5 ЦПК України.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Не можуть бути визнані нововиявленими обставини, на які посилалась особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в скарзі або які могли бути встановлені при з'ясуванні судом обставин у справі.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 02 вересня 2021 року у справі № 320/8219/15-ц (провадження № 61-14068ск21), від 14 вересня 2021 року у справі № 200/15603/15-ц (провадження № 61-14168ск21), від 14 лютого 2022 року у справі № 500/3720/14 (провадження № 61-19398ск21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21) зазначила, що нововиявлені обставини треба підтверджувати фактичними даними (доказами), щов установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що вони можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, яку надав суд у такому рішенні.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заявники посилалися на те, що у червні 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їм стало відомо, що на момент ухвалення рішення суду та на момент набуття ними у власність спірних земельних ділянок останні мали цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та не належали до земель лісогосподарського призначення.

Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях дійшли обґрунтованого висновку, що наведені заявниками, обставини, не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, оскільки:

зазначені обставини існували на час розгляду справи і заявники, за умови належної реалізації своїх процесуальних прав, в ході розгляду справи не були позбавлені можливості отримати зазначену інформацію;

заявниками не доведено факту неможливості подати відповідні докази під час розгляду справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що незаконність зміни цільового призначення спірних земельних ділянок неодноразово досліджувалась судами під час розгляду даної справи, при цьому, набуваючи спірні земельні ділянки у власність, заявники мали об`єктивну можливість ознайомитися з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо набутих ними земельних ділянок.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 червня 2018 року, судом під час розгляду справи була надана оцінка вказаним обставинам.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 7 червня 2018 року за нововиявленими обставинами.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судами попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявниками постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із висновками судів щодо встановлених обставин та зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційних скарг матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах яких діє їх представник - адвокат Перемежко Андрій Олександрович, на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов