ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8241/24 Справа № 212/5038/24 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/5038/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із професійним захворюванням, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Ваврушак Н.М., -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2024 року адвокат Повалій Олена Василівна, що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась до суду із вказаним вище позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ПрАТ «Суха Балка»), в обґрунтування якого вказала, що позивач протягом тривалого часу - з 10 листопада 1999 року по 30 листопада 2022 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах підприємства відповідача. 30 листопада 2022 року позивач був звільнений з роботи. За час роботи на підприємстві позивач отримав хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромами вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатквим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; сидеросилікоз першої стадії (t/p, 1/1, cn, em, pi), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група В, легенева недостатність першого-другого ступеня. Висновком МСЕК від 03 травня 2024 року позивачу первинно було встановлено 65 % втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково. Внаслідок отриманих професійних захворювань позивач не має змоги реалізовувати свої звички та бажання, тривалий процес лікування позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. Позивач постійно відчуває фізичні страждання, біль та через втрату працездатності у відносно молодому віці та систематичною необхідність отримання медичної допомоги, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно та негативно позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними. Позивач вважає, що професійне захворювання виникли внаслідок порушень норм охорони праці на підприємстві, де він працював.

У зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдану йому моральну шкоди у розмірі 400 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання задоволено частково - стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судові витрати в розмірі 2 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду змінити, збільшивши суму моральної шкоди до заявленого ним у позові.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

При постановленні рішення суду не взято до уваги стан здоров`я позивача, відсоток втрати професійної працездатності, тривалості роботи у шкідливих умова праці на підприємстві відповідача, істотність вимушених змін у житті позивача, оскільки порушення стану здоров`я позивача є сталим, незворотними, такими, що не можуть бути змінені в бік покращення. Внаслідок професійного захворювання позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичні страждання та біль через важкість самопочуття та особливості лікування.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Суха Балка» адвокат Заклецький В.В., посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою. Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Позивач свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Відповідач не вчиняв будь-яких протиправних дій, які знаходились би у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральної шкоди позивачу. Розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Судом надано більшу перевагу доказам позивача, що, в свою чергу, призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог, та як наслідок винесення незаконного рішення.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ПрАТ «Суха Балка» - Заклецький В.В. підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував, просив її відхилити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги позивача, просила її задовольнити. Апеляційну скаргу відповідача вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, надав до апеляційного суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, в зв`язку з погіршенням його здоров`я.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача та позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював на підприємстві відповідача з 10 листопада 1999 року по 30 листопада 2022 року на різних посадах у різних структурних підрозділах, зокрема з 16 липня 2001 року на посадах підземного гірника та підземного прохідника шахти «Фрунзе», з 01 грудня 2006 року на посаді підземного прохідника шахти «Ювілейна» з повним робочим днем в підземних умовах. 30 листопада 2022 звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки (серія НОМЕР_1 ) на ім`я ОСОБА_1 (а.с.19, 20).

Медичним висновком ЛЕК спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 231 від 13.02.2024р. позивачу встановлено професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромами вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатквим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), остеартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; сидеросилікоз першої стадії (t/p, 1/1, cn, em, pi), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група В, легенева недостатність першого-другого ступеня (а.с.13, 14).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12 березня 2024 року (за формою П-4), проведеного на ПрАТ «Суха Балка», встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача, а саме: працюючи на шахті «Ювілейна» підземним прохідником з 01.12.2006 по 30.11.2022, ОСОБА_1 виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умова праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених показників локальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 13.02.2024 №231, підставою для встановлення професійних захворювань також послужив профмаршрут: 14.12.2001-01.12.2006 - підземний прохідник, ш. ім. Фрунзе ПрАТ «Суха Балка» (а.с.6-8).

З пункту 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12 березня 2024 року (за формою П-4), вбачається, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання є важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, становила 35 кг при нормі до 30 кг, робоча поза незручна 40 % тривалості зміни при допустимій до 25% згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 року № 248; вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 2-5 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав 78-81 дБ при ГДР 76 дБ; аерозоль переважно фіброгенної дії: концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 2,46 рази згідно з «Гігієнічними регламентами допустимого вмісту хімічних та біологічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 14.07.2020 року № 1596 і складала 4,92 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3.

Згідно довідок МСЕК від 03 травня 2024 року серії 12 ААА № 144408 та серії 12 ААГ № 573549 позивачу первинно встановлено 65 % втрати працездатності (30 % - по радикулопатії, 20 % - по вібраційній хворобі, 15 % - по сидеросилікозу) та ІІІ групу інвалідності з 22 квітня 2024 р. безстроково. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує медикаментозного лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно - курортного лікування. Протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, в умовах вібрації, виробничого пилу. Рекомендовано спостереження та лікування у сімейного лікаря і невролога (а.с.5).

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач звертався до закладів медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.15-18).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції врахував тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер отриманих професійних захворювань у їх сукупності, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я, тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, і вважав необхідним, розумним та достатнім визначити розмір компенсації в сумі 200 000 грн., що на переконання суду відповідає розміру заподіяної моральної шкоди.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційних скарг виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до якого ступінь втрати працездатності 65% відсотків.

12 березня 2024 року було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, а саме: працюючи на шахті «Ювілейна» підземним прохідником з 01.12.2006 по 30.11.2022, ОСОБА_1 виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умова праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених показників локальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 13.02.2024 №231, підставою для встановлення професійних захворювань також послужив профмаршрут: 14.12.2001-01.12.2006 - підземний прохідник, ш. ім. Фрунзе ПрАТ «Суха Балка» (а. с.6-8).

Отже, роботодавець ПРАТ «Суха Балка» під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці».

Посилання представника відповідача ПрАТ «Суха Балка» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, не приймаються колегією суддів, оскільки, здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 200 000 грн., суд виходив з тривалості роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характеру отриманих професійних захворювань у їх сукупності, відсотку втрати позивачем професійної працездатності, стану здоров`я, тяжкості та невідворотності вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках.

Між тим, колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 65% безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він вимушений проходити лікування, відновлення його стану здоров`я неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року(з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст.32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі №210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у справі №210/5258/16-ц, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди не в повній мірі відповідає критеріям виваженості і справедливості з урахуванням встановлених обставин справи, а також висновкам суду касаційної інстанції (Великої Палати Верховного Суду) по аналогічним справам, рішення суду підлягає зміні в частині розміру матеріальної компенсації моральних страждань позивача.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Якщо втрачене здоров`я людини, то вона безумовно позбавляється в певній мірі повноцінного життя на який розраховує. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Отже, з урахуванням того, що позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 65% безстроково, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному так і у буденному житті позивача, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її до 300 000 грн., що на переконання колегії суддів більш відповідає встановленим судом обставинам справи (рівню моральних страждань позивача), та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції надав правову оцінку лише аргументам та доводам, які викладені в заяві позивача, натомість доводи та аргументи відповідача не взято до уваги, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції в рішенні враховано доводи відзиву відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 , які є аналогічними доводам скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині розміру моральної шкоди та розподілу судових витрат. В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Задовольняючи апеляційну скаргу позивача, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст.4 Закону України «Про судовий збір», та того, що позивач звільнений від сплати судового збору, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 3 000 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та суму судового збору у розмірі 4 500 грн., що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року в частині розміру моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень без утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 000 грн., що підлягав сплаті за подання позовної заяви, та судовий збір в розмірі 4 500 грн., що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, а разом 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року

Головуючий суддя О.В. Агєєв