КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Євро-реконструкція" заборгованість за послуги з постачання теплової та гарячої води у розмірі 45 638 грн. 50 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 10547 грн. 68 коп. та 3 % річних у розмірі 3139 грн. 36 коп., а також судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн. 00 коп.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , здійснюється ТОВ «Євро-реконструкція».

При цьому, користувачем послуг та мешканцем квартири АДРЕСА_1 є відповідач, а відповідно останній є споживачем послуг ТОВ «Євро-реконструкція» з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Разом з тим, з жовтня 22016 року відповідач своєчасно не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення та з серпня 2016 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 01.04.2024 у розмірі 45638 грн. 50 коп., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 36069 грн. 03 коп., а заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання у розмірі 9 569 грн. 47 коп.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг у повному обсязі, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги, а також нараховані на борг відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та три відсотки річних.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2024 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення/постачання теплової енергії у розмірі 45638 грн. 50 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 10 547 грн. 68 коп. три проценти річних у розмірі 3 139 грн. 36 коп. та судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп., а всього стягнути 62 353 грн. 54 коп. (а.с. 32-36).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що починаючи з серпня 2016 року, через фактичне припинення шлюбних відносин з власником квартири - ОСОБА_2 , він не проживає в квартирі АДРЕСА_1 та фактично не споживав з серпня 2016 року послуги, стягнення заборгованості за які є предметом розгляду в даній справі (а.с. 39-42).

22.10.2024 до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він просити залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Єврореконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 року.

Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 21.05.2024 наданої на запит суду першої інстанції, ОСОБА_1 з 23.08.2011 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги постачання теплової енергії (за період з жовтня 2016 року по березень 2024 року) та постачання гарячої води (за період з серпня 2016 року по березень 2024 року) ТОВ «Євро-Реконструкція», посилаючись на те, що ОСОБА_1 зареєстрований та є мешканцем квартири АДРЕСА_1 , просило стягнути з нього заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення/постачання теплової енергії у розмірі 45638 грн. 50 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 10 547 грн. 68 коп. три проценти річних у розмірі 3 139 грн. 36 коп.

У свою чергу, відповідач, заперечуючи щодо пред`явлених до нього позовних вимог, у своїй апеляційній скарзі вказує, що він дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак не є власником нерухомого майна та з серпня 2016 року не проживає за місцем реєстрації та не користується послугами, які надає ТОВ «Євро-Реконструкція».

На підтвердження вказаних обставин, відповідачем до апеляційної скарги було додано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва по справі № 753/15797/18 від 09.01.2019 про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру від 06.08.2008 Серії НОМЕР_1 ; договори оренди квартир, в яких відповідач проживав з 2016 року та проживає на даний час; нотаріально посвідчену заяву власника квартири - ОСОБА_2 про не проживання відповідача в квартирі та не споживання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та послуг з гарячого водопостачання; пояснення, відібрані адвокатом в інтересах відповідача від сусідів, що проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; довідку ОСББ «Атлант-152» про фактичну кількість осіб, що проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, правовідносини між виконавцем послуг з гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та діяли до 22 лютого 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а також одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», редакція якого діяла до 9 грудня 2017 року та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Поняття виробника та постачальника комунальних послуг також визначено Положенням про порядок розрахунків за комунальні послуги між виробниками (постачальниками), виконавцями і споживачами послуг водопостачання, водовідведення і теплопостачання в умовах використання засобів обліку споживання води і теплової енергії в житловому фонді та підвищення економічної зацікавленості споживачів у їх встановленні за власні кошти, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 55, відповідно до якого виробниками (постачальниками) холодної і гарячої води та теплової енергії є підприємства і організації, які за договорами надають виконавцям та споживачам комунальні послуги; виконавцями послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають комунальні послуги споживачам (житлово-експлуатаційні та інші організації).

Зазначені норми законодавства чітко визначають, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» у новій редакції.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тут і далі у редакції від 9 листопада 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які діяли до 22 лютого 2022 року, (далі Правила) регулювали відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Правилами встановлено, що централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з розрахунками заборгованості вбачається, що відповідач своєчасно не вносив плату за послуги постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 59325 грн. 54 коп., з яких: сума заборгованості за послуги з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 45638 грн. 50 коп.; інфляційна складова боргу у розмірі 10547 грн. 68 коп., три відсотки річних у розмірі 3139 грн. 36 коп.

Доказів на спростування наявності заборгованості у вищенаведеному розмірі та належного виконання зобов`язання по сплаті за спожиті комунальні послуги, відповідачем надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач з серпня 2016 року у квартирі не проживає і послугами не користується, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

У пункті 29 Правил зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Отже, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.

Однак, відповідачем не надано доказів звернення до ТОВ «Євро-Реконструкція» із заявою про не проживання у квартирі АДРЕСА_1 у спірний період та що він бажає припинити отримання житлово-комунальних послуг на певний час, зокрема, на час його відсутності за вказаною адресою, а тому підстав для звільнення відповідача від оплати житлово-комунальних послуг немає.

При цьому, слід зауважити, що, як вбачається з матеріалів справи, ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін від 22.05.2024 була вручена відповідачу 01.06.2024, однак останній не скористався своїм процесуальним правом на подання у встановлений судом 15-денний строк з дня отримання ухвали відзиву та відповідних доказів на спростування позовних вимог позивача.

За вказаних обставин, оскільки відповідач, долучаючи до апеляційної скарги нові докази, які не були досліджені судом першої інстанції, не навів жодної поважної причини неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає дану справу за наявними в ній доказами, що відповідає положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги є законним та обгрунтованим.

При цьому, оскільки апеляційна скарга не містить доводів незаконності рішення суду в частині застосування положень ч. 1 ст. 625 ЦК України, тому колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на ефективний захист порушених прав позивача. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова