ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7550/22 Номер провадження 22-ц/814/2033/24Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

секретарі Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шершня Юрія Сергійовича, який представляє ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2024 року, ухвалене суддею Шаповал Т.В., по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 16.02.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №3678937 про надання споживчого кредиту. Згідно умов договору сума кредиту (загальний розмір) складає 12050 грн., строк кредиту 12 днів. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит у розмірі 12050 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

18.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №18/10/2021, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором.

11.07.2022 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №1 , згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором.

Посилався на те, що заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 12050 грн. тіло кредиту, 23352,90 грн. нараховані проценти, а всього 35402,90 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованості за кредитними договорами в розмірі 35402,90 грн. та понесені судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 липня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором №3678937 від 16 лютого 2021 року в розмірі 35402,90 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн та судовий збір в розмірі 2481 грн., а всього 45883,90 грн.

Відповідачем 20 вересня 2023 року подано до суду заяву про перегляд зазначеного заочного рішення суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23 листопада 2023 року скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 липня 2023 року по справі за позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Призначено справу до судового розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2024 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором №3678937 від 16 лютого 2021 року в розмірі 35402 грн. 90 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн. та судовий збір в розмірі 2481 грн., а всього 45883 грн. 90 коп.

З рішенням суду не погодився представник ОСОБА_1 адвокат Шершень Ю.С. таоскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування обставин справи та недоведеність належними та допустимими доказами фактів, які суд прийняв як встановлені.

Зазначає, що позивачем не доведено факт виконання ТОВ «Авентус Україна» своїх зобов`язань щодо перерахування на рахунок відповідача коштів.

Вважає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження уступки права вимоги за електронним договором № 3678937 про надання споживчого кредиту.

Звертає увагу на відсутність належних доказів письмового повідомлення боржника про відступлення прав вимоги.

Також позивачем не надано належного розрахунку заборгованості, з якого б вбачалося, яким саме чином та за який період обчислена кожна зі складових зазначеної загальної суми заборгованості.

Крім того, звертає увагу на відсутність доказів оплати відступлення права вимоги за договорами факторингу, при цьому посилається на постанову КГС Верховного Суду від 17 січня 2020 року по справі № 916/2286/16.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідачка та її представник адвокат Шершень Ю.С., а також представник позивача до суду не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, на електронну адресу відповідно до ч.6, п.2 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, що 16.02.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №3678937 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 договору сума кредиту складає 12050 грн., строк кредиту 12 днів (а.с.11-16).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши кредит у розмірі 12050,00 грн (а.с. 17-18).

18.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №18/10/2021, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором №3678937 (а.с. 19-23).

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення (а.с. 26).

11.07.2022 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №1, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитним договором №3678937.

Відповідно до реєстру боржників, який є додатком №1 до договору факторингу №1 від 11 липня 2022 року, заборгованість ОСОБА_2 за договором №3678937 становить: залишок за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 12050 грн., залишок по відсотках 23352,90 грн., загальна сума заборгованості 35402,90 грн. (а.с. 29-33).

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції виходив із того, що первісний кредитор виконав зобов`язання, надавши відповідачці кредитні кошти відповідно до умов договору, тоді як відповідач не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання, не повернула отримані за кредитним договором кошти та відсотки за користування ними.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1ст. 611ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Зазначене підтверджується також постановою КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі No 278/1679/13-ц. Аналогічний правовий висновок міститься постанови КЦС ВС від 6 лютого 2019 року у справі No 361/2105/16-ц.

Згідно із ч.2,3 ст.10 та ч.1 ст.11 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних чи юридичних осіб, поданою відповідно до ЦПК, у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.10 ЦПК, суд сприяє всебічному й повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і забезпечує реалізацію їхніх прав у випадках, установлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Місцевим судом установлено, і з цим погоджується колегія суддів апеляційного суду, що ТОВ «Авентус Україна» як первісний кредитор свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти у сумі 12050,00 грн., які перерахував на платіжну картку, зазначену відповідачкою у заяві про надання кредиту.

Відповідач як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді заперечував вказану обставину.

Ухвалою апеляційного суду від 19.07.2024 витребувано від Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) інформацію про те, чи належить платіжна картка № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 та інформацію щодо зарахування коштів 16.02.2021 на платіжну картку № НОМЕР_1 банком-емітентом якої є ПриватБанк у сумі 12050,00 грн від ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" ().

На виконання вимог вказаної ухвали АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію за № 20.1.0.0.0/7-240920/65497 від 25.09.2024, яка надійшла до суду 01.10.2024, згідно якої на ім`я ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 16.02.2021 здійснено переказ коштів на суму 12050,00 грн. Інформація про платника відсутня.

Отже є доведеним факт укладення електронного договору №3678937 від 16.02.2021 року про надання споживчого кредиту та зарахування коштів у сумі 12050,00 грн на платіжну карту № НОМЕР_3 ОСОБА_2 . Тоді як відповідач не спростував належними і допустимими доказами зазначених обставин.

У порушення умов кредитного договору свої зобов`язання відповідач ОСОБА_1 за договором №3678937 від 16.02.2021 року своєчасно не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 35402,90 грн., з яких: 12050 грн. тіло кредиту, 23 352,90 грн. нараховані проценти.

Враховуючи те, що відповідачка не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 35402,90 грн на користь позивача ТОВ «Фінтраст Україна», до якого перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3678937 від 16.02.2021 року відповідно до договору факторингу №1 від 11 липня 2022 року.

Також суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 2481 грн. сплаченого судового збору згідно ст. 141 ЦПК України, та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн, розмір та обсяг якої підтверджено належними доказами, що містяться у справі, зокрема звітом про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022, платіжним дорученням №211 від 07.10.2022 року у розмірі 8000 грн (а.с. 42-49).

Доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність факту виконання Товариством «Авентус Україна» своїх зобов`язань за електронним договором №3678937 від 16.02.2021 про надання ОСОБА_2 . споживчого кредиту, не підтверджені належними і допустимими доказами, тому не заслуговують на увагу колегії суддів.

Як встановлено місцевим судом, і з цим погоджується апеляційний суд, переказ коштів, виданих за кредитним договором №3678937 від 16.02.2021, здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 . Вказана обставина перевірена судом апеляційної інстанції та не спростована стороною відповідача належними і допустимими доказами.

Крім того відповідно до п.10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого Постановою Правління НБУ від 03 листопада 2021 року № 113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі кредитна операція), з урахуванням вимог пункту 9 розділу ІІ цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу 6 споживача сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ ХХ****** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента.

Надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить що попередньо (до зарахування коштів), сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору.

Платіжний провайдер надав первісному кредитору ТОВ «Авентус Україна» послуги з переказу грошових коштів відповідно до умов Договору про організацію переказу платежів.

З огляду на вищенаведене кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_1 .

Сума заборгованості за договором № 3678937 від 16 лютого 2021 року розрахована у відповідності до картки обліку договору ТОВ Авентус Украна та умов договору та стороною відповідача не спростована.

Уступка права вимоги за електронним договором № 3678937 про надання споживчого кредиту від 16.02.2021 підтверджена наданими до позовної заяви договорами факторингу, які досліджені місцевим судом.

Боржник повідомлена про відступлення прав вимоги за кредитним договором шляхом направлення листа на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, а також надісланням на її поштову адресу відповідного повідомлення рекомендованим листом засобами поштового зв`язку (а.с. 26,33-34).

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильних висновків місцевого суду та на увагу колегії суддів не заслуговують.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Згідно ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставіст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Із матеріалів справи вбачається, що 07.07.2022 року між ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» в особі директора ОСОБА_3 та адвокатом Крюковою М.В. укладено договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 (а.с.42-43 том 1).

Згідно звіту про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07.07.2022 ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» в особі директора ОСОБА_3 та адвокат Крюкова М.В. підписали звіт про надання правової допомоги від 30.05.2024, за яким вартість правничої допомоги, наданої адвокатом Крюковою М.В. ТОВ «ФК «Фінтранс Україна», яка складається з правової експертизи документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у цій справі, та на надання якої витрачено 4 години роботи адвоката, становить 8000,00 грн. (а.с.254 том 1).

Згідно копії платіжного доручення № 5263 від 30.05.2024 ТОВ «ФК «Фінтранс Україна» проведено оплату послуг адвоката Крюкової М.В. у цій справі на суму 8000,00 грн (а.с.253 том 1).

Документи на підтвердження витрат на правничу допомогу подані до відзиву на апеляційну скаргу, з дотриманням строку встановленого ч.8 ст. 141 ЦПК України. Розмір витрат на правничу допомогу, наданий адвокатом Крюковою М.В. стороні позивача, доведений належними і допустимими доказами. Сторона відповідача не подавала клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Враховуючи наведене, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, у сумі 3000 грн., що є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на їх виконання; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Шершня Юрія Сергійовича, який представляє ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Сягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати на правничу допомогу понесені при розгляді справи судом апеляційної інстанції в розмірі 3000,00 (три тисячі гривень) грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.11.2024.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук