Справа № 353/442/24
Провадження № 22-ц/4808/1094/24
Головуючий у 1 інстанції ЛУЩАК Н. І.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретар Петрів Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмежено відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Коллект Центр» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання фінансових послуг № 909 «Стандартний» від 02.05.2021 року у розмірі 59889,00 грн., яка складається з: 5900,00 грн. заборгованості за кредитом; 53989,00 грн. заборгованості за відсотками. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 02.05.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір про надання фінансових послуг № 909 «Стандартний», відповідно до якого відповідач отримав кредит без конкретної споживчої мети в сумі 5900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору. Граничний строк кредитування 1 рік.

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг № 909 від 02.05.2021 року, боржником за яким є ОСОБА_1 .

У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг № 909 від 02.05.2021 року, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги ло відповідача.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим допустив виникнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 108609,56 грн., однак враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просив стягнути з відповідача заборгованостіть у розмірі 59889,00 грн., яка складається з: 5900,00 грн. заборгованості за кредитом; 53989,00 грн. заборгованості за відсотками. Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати в розмірі 3028,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17000,00 грн.

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2024 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 909 від 02.05.2021 року в розмірі 59889 грн. 00 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 5900 гривень 00 копійок; заборгованості за відсотками 53989 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 3028 грн. понесених позивачем судових витрат та 17000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а наведені в позовній заяві твердження позивача є необгрунтованими, позивачем не доведено його вимог належними і допустимими доказами.

Апелянт підтверджує, що отримав кредитні кошти згідно з Договором про надання фінансових послуг № 909 від 02.05.2021року в сумі 5900 грн. 00 коп. Однак Договір укладався з ТОВ «Служба миттєвого кредитування». Умови Договору № 909 від 02.05.2021 року щодо нарахування відсотків йому відомі не були, договору у письмовій формі він не отримував.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що мав намір скористатись своїм правом та надати суду пояснення. Однак, суд розглянув вказану справу у порядку спрощеного провадження, а ухвалу про відкриття провадження від 01.05.2024 року з позовною заявою отримано поштовим зв?язком уже з рішенням суду від 30.05.2024 року тільки 13.06.2024 року та не знаходиться у межах України.

Вважає, що судом першої інстанції було порушено фундаментальний принцип цивільного процесу - змагальність, чим істотно порушив процедуру розгляду справи.

Звертає увагу, що суд першої інстанції, ігноруючи п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК стягнув ще й заборгованістіь за відсотками у розмірі 53 989 грн. Однак вважає, що військовий стан вносить корективи у процес стягнення інфляційних та інших відсотків. Зокрема, на цей період та 30 днів після його припинення або скасування не можна вимагати від боржника сплати інфляційних та 3 % річних за кредитними договорами та договорами позики. Не можна взагалі нараховувати ці суми за період воєнного та надзвичайного стану і впродовж 30 днів. І після закінчення цього строку за цей період інфляційні та проценти річних також не можуть бути нараховані.

Апелянт зазначає, що позовні вимоги визнає частково (в частині стягнення основної суми - тіла кредиту та витрати на судовий збір), готовий повернути борг за Договором фінансових послуг №909 від 02.05.2021року в розмірі 5900 грн та належний розмір судового збору.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, зазначає, що такі витрати є необґрунтованими. Позивачем не наведено дійсність, співмірність та обґрунтованість вказаних судових витрат. До позовної заяви долучений детальний опис робіт (наданих) послуг, однак не вказано і не аргументовано позицію в розрізі ст. 11 ЦПК України стосовно оцінки таких витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд повинен врахувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов?язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Крім того, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов?язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 3 огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, суд мав би відмовити у стягненні з відповідача суми на правову допомогу.

Таким чином, оцінюючи обставини та доводи, на яких грунтуються вимоги та докази, якими вони підтверджуються, позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2024 року, ухвалити постанову, якою позов задовольнити частково: стягнути з нього заборгованості за тілом кредиту 5900 грн. та 3028 грн. понесених судових витрат, в решті вимог відмовити за необгрунтованістю та недоведеністю.

ТОВ «Коллект Центр» подало відзив на апеляційну скаргу, вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. В апеляційнй скарзі відповідач вказує, що визнає факт укладення кредитного договору, отримання коштів, проте не погоджується із заявленими відсотками за користування кредитом.

Однак, як вказує позивач, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. 02.05.2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансових послуг № 909 «Стандартний». Відповідно до п. 1.2 Кредитних договорів кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Відповідно до п. 1.9 Кредитних договорів граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Відповідно до Додатку №1 до Кредитних договорів грошові кошти надаються строком на 365 днів з правом повернення достроково.

Відповідно до наданих розрахунків заборгованості нарахування відсотків здійснювалось за період з 02.05.2021 по 01.05.2022 року, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту. При цьому, відповідно до умов договору, відсоткова ставка за перші 16 днів становить 2% на день, з 17 по 30 день -3,64% на день, з 31 по 46 5,02% на день, в подальшому 7,67% на день.

Позивач звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контррозрахунок заборгованості, здійснений відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених розрахунків.

Відповідачем було укладено Кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням договору позичальник отримав всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Зокрема, відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Відповідач також посилається на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень до ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Проте, вказана норма застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема штрафу та пені, а не відсотків за користування кредитом. Більш того, таке нарахування здійснювалось з 02.05.2021 року, ще до початку оголошення воєнного стану.

Позивач не нараховував пеню та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки за користування кредитом, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Більш того, твердження про те, що відповідач виїхав за кордон не заслуговують на увагу, оскільки заборгованість виникла та була нарахована до початку повномасштабного вторгнення. За цей період не було здійснено жодного платежу в рахунок погашення заборгованості, що свідчить про недобросовісну поведінку та виключає будь-яке зменшення нарахованих кредитором сум.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, враховуючи відсутність в матеріалах справи клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у суду першої інстанції не було підстав для зменшення заявлених витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, обґрунтувань, які містяться в апеляційній скарзі, не було зазначено відповідачем у суді першої інстанції. ОСОБА_1 в першій інстанції не обґрунтував неспівмірність витрат із складністю справи, а заперечення щодо розміру витрат не підтверджуються будь-якими доказами. Отже, такі твердження є припущеннями. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення судових витрат.

Отже, позивач просить залишити рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2024 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

ОСОБА_1 подав заяву про те, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі, розгляд справи проводити без його участі.

Сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не явилися.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ТОВ «Коллект Центр» Липкевича І.В., який заперечував проти задовлення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судове рішення оскаржується лише в частині стягнення відсотків за користування кредитом та витрат на правничу допомогу, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції, відповідно до правил ст. 367 ЦПК України не перевіряється.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Судом встановлено, що 02.05.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір про надання фінансових послуг № 909 «Стандартний» (а.с. 6-8, 9), у відповідності до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалось надати позичальникові ОСОБА_1 кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 5900 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з умовами цього договору, його додатків та правил (п. 1.1. Договору). Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п. 1.3. Договору). Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік (п. 1.9. Договору).

Зокрема, розмір процентів за користування кредитом і порядок їх нарахування сторони правочину узгодили в п. 1.4. вищевказаного договору.

Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.ua (п. 4.1. договору). Також ОСОБА_1 підтвердив, що до укладення цього договору від товариства він отримав: інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію, що міститься у ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; підписаний сторонами екземпляр договору, графік платежів, паспорт кредиту (п. 4.9. договору). Відповідно до п.4.15. даного Договору сторони дійшли згоди, що цей договір укладається в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Того ж дня, 02.05.2021 року відповідач був ознайомлений із паспортом споживчого кредиту (а.с. 10-11).

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12, у відповідності до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60168947,00 грн., а ТОВ «Вердикт Капітал» (далі Фактор) зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укаденими між Клієнтом і Боржниками.

Згідно із п. 6.1.4. вищевказаного договору факторингу право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (додаток № 2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого Права вимоги.

03.12.2023 року на виконання умов вищевказаного договору факторингу ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило фінансування, що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с. 18)

03.12.2023 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було складено Акт приймання-передання Реєстру Боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року (додаток № 2) та Акт приймання-передання Реєстру Боржників за договором факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року (Додаток № 4) (а.с. 18 зворот).

Відповідно до Реєстру Боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року, що є Додатком № 3 до факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року (а.с. 19-20, 21), ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 909 від 02.05.2021 року.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 (а.с. 22-24), у відповідності до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило шляхом продажу ТОВ «Коллект центр» належні йому, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Перісного кредитора до Боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правопорушників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором.

Згідно із п. 5.2. вищевказаного договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, право вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток № 4).

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було складено Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.01.2023 року (а.с. 24 зворот).

Відповідно до Реєстру Боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10.01.2023 року (а.с. 25-26, 27, 21), ТОВ «Коллект центр» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 909 від 02.05.2021 року.

На підтвердження виконання умов договору про надання фінансових послуг № 09 від 02.05.2021 року, позивачем суду надано повідомлення ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 13.03.2024 року. З даного повідомлення вбачається здійснення 02.05.2021 року транзакції в сумі 5900 гривень на рахунок відповідача. (а.с. 12).

Із розрахунків заборгованості, наданих позивачем (а.с. 12-13, 14), вбачається, що заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 09 від 02.05.2021 року станом на 10.01.2023 року становить 108609,56 грн.

Суд першої інстанції вважав повністю доведеними позовні вимоги, врахував надані позивачем докази, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 09 від 02.05.2021 року, що відповідачем не спростовані позовні вимоги, і задовольнив позов повністю, також стягнув витрати по сплаті професійної правничої допомоги в сумі 17000 грн.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду погоджується у повній мірі з огляду на наступне.

Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

На підставі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з умовами вищевказаних договорів факторингу та договору відступлення права вимоги та відповідно до вимог ст.ст.512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло статусу нового кредитора.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач не оспорює факт отримання кредиту, але заперечує обізнаність щодо умов нарахування відсотків за договором. Між тим матеріалами справи повністю підтверджено, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами договору до його підписання, погодився на них, частково виконував. Доводи апеляційної скарги позичальника про незаконність стягнення з нього суми заборгованих відсотків, про порядок і розмір нарахування яких він не знав, є тільки твердженнями відповідача, об`єктивно спростовуються доказами у справі.

Як вбачається з умов кредитного договору з первісним кредитором від 02.05.2021 року, строк повернення всієї суми позики з відсотками настав 02 травня 2022 року (п.п.1.2, 1.9). В межах цього строку позивач мав право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги стосовно незаконності нарахування відсотків всупереч нормам п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 30 листопада 2021 року у відповідача була наявна заборгованість по відсоткам у розмірі 33 925 грн. (а.с.12-13) В розрахунку зазначена загальна сума нарахувань за кредитом в розмірі 39825 грн, яка складається з суми тіла кредиту 5900 грн, суми боргу за відсотками 33925 грн. ( 39825 5900 = 33925), при розрахунку загальної заборгованості враховано і суму виплачених відсотків 1888 грн. (а.с.13)

За період з 01 грудня 2021 року по 01 травня 2022 року (в межах строку кредитування) відповідачу було нараховано заборгованість по відсотках у розмірі 68 784,56 грн. (а.с.13).

Перевіривши вказані розрахунки, колегія суддів прийшла до висновку про їх відповідність умовам договору. Так, первісним кредитором був проведений розрахунок заборгованості станом на 30.11.2021 року. Отже, строк дії договору в обговорених його сторонами межах складає ще 152 дні (з 01.12.2021 року до 02.05.2022 року). Згідно з умовами кредитного договору відсоткова ставка за перші 16 днів становить 2% на день, з 17 по 30 день -3,64% на день, з 31 по 46 5,02% на день, в подальшому 7,67% на день. Відповідач сплатив обговорену суму відсотків після перших 16 днів дії договору, потім перестав виконувати умови кредиту, тому для нього обчислення відсоткової ставки проведено з урахуванням умов договору про підвищення кредитної ставки протягом дії договору. Відповідно, враховуючи суму заборгованості 5900 грн і відсоткову ставку 7,67% від суми кредиту за кожний день користування (п.п. 1.3, 1.4), сума заборгованості за відсотками до кінця дії договору становить 68784,56 грн. (а.с.14), а всього сума заборгованих відсотків за договором складає 102709,56 грн..

Звертаючись до суду, ТОВ «Коллект центр» просило стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в сумі 5900 грн і частину заборгованості за відсотками в розмірі 53989 грн, що є його правом.

Відповідач в скарзі також посилається на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень до ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Вказана норма застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема штрафу та пені, а не відсотків за користування кредитом.

Тому такі доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Як встановлено судом, і перевірено колегією суддів, нарахування відсотків здійснювалось саме в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. Тому оскаржене рішення про стягнення суми заборгованості за відсотками по кредитному договору є правильним, таким, що відповідає встановленим судом обставинам, наданим доказам, і нормам матеріального права. Законних підстав для скасування рішення в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 53989 грн відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.

Що стосується посилань відповідача в апеляційній скарзі на процесуальні порушення, допущені судом при розгляді справи, який на думку відповідача вирішив спір без належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, то з матеріалів справи вбачається, що 01.05.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 30.05.2024 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу, роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, копія ухвали з матеріалами позовної заяви надсилається відповідачу (а.с.50).

Рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджується, що 08.05.2024 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали суду про відкриття провадження разом із матеріалами позовної заяви за адресою, яка зазначена в Єдиному державному демографічному реєстрі станом на 01.05.2024 року (а.с. 49, 52-53).

Вбачається, що процесуальним правом подання відзиву на позовні вимоги або заяви про розгляд справи в загальному позовному провадженні у встановлений судом строк відповідач не скористався. Інших обставин, на які відповідач посилався в апеляційній скарзі, він не довів.

Таким чином, порушень судом норм процесуального права при розгляді справи апеляційним судом не встановлено.

Відповідач в апеляційній скарзі також вказує на незаконність рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте відповідач не надавав таких обґрунтувань суду першої інстанції. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на недоведеність співмірності витрат із складністю справи, їх обґрунтованості, просить повністю відмовити у стягненні з нього витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ТОВ «Коллект Центр» в суді першої інстанції надавалася адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на підставі договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023.(а.с.38)

Згідно з п.4.1. договору визначено, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору.

На підтвердження факту надання професійної правової допомоги в суді першої інстанції надано заявку на надання юридичної допомоги № 555 від 01.03.2024 року (а.с.42) та акт виконаних робіт від 08.03.2024 року (а.с.43), за змістом яких вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 17 000 грн., з яких - надання усної консультації з вивчення документів 2 год/4000 грн.; підготовка пропозицій 1 год/1000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу 4 год/12 000 грн., а також платіжну інструкцію № від 15.03.2024 року, що підтверджує перерахування адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» 68000 грн. за надання правової допомоги згідно договору №02-01/2023 від 02.01.2023 року (а.с.41). Розрахунок витрат на правничу допомогу, зазначений в заявці №555, відповідає розцінкам послуг АО «Лігал Ассістанс» (а.с.40).

Отже, розрахунок вартості витрат на правничу допомогу проведений у відповідності до вимог статті 137 ЦПК України, і заперечення відповідача в апеляційній скарзі щодо недоведеності складових таких витрат нічим об`єктивно не підтверджені, зводяться до незгоди із рішенням суду в цій частині. Посилання відповідача на його стан здоров`я у зв`язку з наявністю інвалідності 3 групи і на його сімейний стан, з урахуванням вимог апеляційної скарги про необхідність відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу в повному обсязі, не дають підстав для скасування або зміни оскарженого рішення і в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Колегія суддів зауважує, що враховуючи відсутність в матеріалах справи клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у суду першої інстанції також не було підстав для зменшення заявлених сум.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування в оскарженій частині колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 жовтня 2024 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.М.Луганська