Справа № 275/794/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

10 липня 2024 року с-ще Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миколайчука П.В.,

із секретарем судового засідання Довгаленко О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Брусилівського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивач просить стягнути борг в сумі 3700 доларів США та компенсацію на несвоєчасно виплачений борг в сумі 394 долари США.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 01.07.2024 по справі відкрито загальне позовне провадження, триває підготовче провадження.

09.07.2024 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відповідачу ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відчужувати у будь-який спосіб нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на праві власності на підставі свідоцтв про право на спадщину № 1660 від 24.06.2024 та № 1661 від 25.06.2024.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що заявлені вимоги по позову мають значний розмір близько 200 000 грн. Крім того, дії ОСОБА_2 такі як невиконання взятих на себе обов`язків за розпискою, прострочення виконання зобов`язання можуть свідчити про намір уникнути від повернення боргу. Для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання рішення у даній справі необхідно забезпечити позов вищезазначеним шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розгляд заяви проводиться судом в письмовому провадженні без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі № 922/4587/13, такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Слід зазначити, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову, наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір та позовні вимоги стосуються стягнення значного розміру боргу.

Водночас, у власності у відповідача ОСОБА_2 перебуває житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності відповідно свідоцтв про право на спадщину, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.07.2024 № 385354649 (а.с. 2).

За таких обставин, враховуючи доводи про виникнення у відповідача значної суми заборгованості перед позивачем, для уникнення можливості подальшого відчуження нерухомого майна з метою ухилення від виконання судового рішення (у разі задоволення позову судом), суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо відчуження указаного житлового будинку відповідачем.

Вказаний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та незастосування цього заходу може призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача та виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Обраний позивачем вид забезпечення позову зможе гарантувати, що права користування та розпорядження житловим будинком до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, не будуть змінені чи передані іншій особі, чим забезпечить реальне та безперешкодне виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог майнового характеру.

В свою чергу, вжиття таких заходів забезпечення позову не потягне невідворотних чи несприятливих наслідків, оскільки ОСОБА_2 обмежується лише можливістю вчиняти дії, пов?язані із розпорядженням (відчуженням) своїх прав на указаний будинок, що жодним чином не перешкоджає ОСОБА_2 повноцінно користуватися його власністю.

Також останній матиме право на звернення до суду із клопотанням про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або про скасування заходів забезпечення позову, тобто дані обмеження нестимуть лише тимчасовий характер.

Отже, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Перелік випадків у яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України та є вичерпним.

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб забезпечення позову дозволяє належним чином захистити майнові інтереси всіх осіб, а також відсутність обставин визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд доходить до висновку про те, що підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні, оскільки вжиті заходи забезпечення позову не перешкоджатимуть законній підприємницькій діяльності відповідачів, а спрямовані на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті. Окрім того, на даний час в суду немає підстав вважати, що відповідач понесе збитки та інші ризики, пов`язані із вжиттям заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії.

Керуючись ст. ст. 149 - 153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити відповідачу ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відчужувати у будь-який спосіб житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить йому на праві власності.

Копію ухвали про забезпечення позову, залежно від виду вжитих заходів, одночасно з направленням заявнику направити всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, учасникам справи, і тим яких суд може ідентифікувати, а державному реєстратору «Центру надання адміністративних послуг» Брусилівської селищної ради Житомирської області - для негайного виконання.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її винесення і підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - три роки.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали суду про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя П. В. Миколайчук