ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
24 жовтня 2024 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
розглянувши без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпро справу, що виникла із цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування, в якій подана заява Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Юнівес» про ухвалення додаткового рішення,
У грудні 2023року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (далі ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес») про стягнення страхового відшкодування в розмірі 16 498,32 грн та 2120 грн витрат на оплату послуг експерта та судового збору.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування, задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди 16498,32 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 3193,60 грн. (з них: 1073,60 грн. судовий збір та 2120,00 грн. витрати на експертизу).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2024року апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2024 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 16 498,32 грн та судового збору в розмірі 1073,60 грн змінено, зменшивши розмір стягнення в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди з 16 498,32 грн до 8 528,70 грн та зменшивши розмір судового збору з 1073,60 грн до 554,99 грн.

В решті рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2024 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 288,32 грн.

17 жовтня 2024року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00грн.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У частині четвертій статті 270 ЦПК України зазначено, що у випадку необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи у судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне заяву задовольнити частково та ухвалити у справі додаткове судове рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Салівон В.І., який діє в інтересах ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», надав: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2126 від 11 квітня 2018року; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1139602 від 21 квітня 2023року; договір про надання правничої допомоги від 03 жовтня 2022року; додаткову угоду №24/07/30-1 від 30 липня 2024року до договору про надання правничої допомоги від 03 жовтня 2022року; акт приймання-передачі послуг від 16 жовтня 2024року (а.с.125-128, 178).

Згідно пунктів 2, 3, 4 додаткової угоди №24/07/30-1 від 30 липня 2024року до договору про надання правничої допомоги від 03 жовтня 2022року сторони погодили, що правнича допомога адвоката включає підготовку та подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у справі №201/15837/23 та інших заяв по суті справи, гонорар адвоката складає 15 000,00 грн, гонорар сплачується після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення, протягом 90 днів з дня підписання акту приймання-передачі послуг.

Згідно акту приймання-передачі послуг від 16 жовтня 2024року сторони підтвердили, що послуги за вищезазначеним договором надані адвокатом в повному обсязі та належним чином, а клієнт претензій до обсягу та якості надання правової допомоги не має.

Отже, зазначене підтверджує здійснення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У поданих до суду апеляційної інстанції запереченнях щодо заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача заперечував проти задоволення заяви ПрАТ СК Юнівес та стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00грн, просив зменшити їх розмір.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Салівон В.І. послуг, враховуючи заперечення позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд приходить до висновку про можливість зменшення понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу до 3 000,00грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Посилання заяви про проведення зустрічного зарахування стягнутих сум, в порядку ст. 265 ЦПК України, не приймається до уваги, оскільки відповідно до ч. 12 ст. 265 ЦПК України, у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. В даному випадку відсутні підстави для проведення зустрічного зарахування сум, оскільки вирішується питання розподілу судових витрат на правову допомогу, а не спір по суті.

Ураховуючи, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 жовтня 2024року апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» задоволено, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2024 року змінено, однак питання щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу не вирішено, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» та ухвалення додаткового судового рішення у справі.

Керуючись статтями 141, 270, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00грн.

В іншій частині вимог заяви - відмовити.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2024року.

Судді: