УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2024 р.

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.

За участю секретаря судового засідання Соломонової К.О.,

боржниці ОСОБА_1 ,

представниці боржниці ОСОБА_2

розглянув скаргу ОСОБА_1 на дії Старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткаченко Арсенія Олександровича у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення

ВСТАНОВИВ:

Обставини, що передували поданню скарги

17.03.2020 Київський районного суду м. Харкова рішенням, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 02.12.2020, позов ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 , стягувач) задовільнив. Вирішено усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом його вселення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення

30.08.2021 Київський районний суд м. Харкова видав виконавчий лист щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_3 до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

11.10.2021 старший державний виконавецьКиївського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Котовою Я. М. (далі державний виконавець) ухвалив постанову про відкриття виконавчого провадження № 67094856 на виконання виконавчого листа від 30.08.2021 у цій справі.

21.10.2021 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , боржниця) звернулась до державного виконавця із заявою, в якій просила: повідомити про дії, які вона повинна вчинити для виконання рішення суду та вказати підстави для вчинення таких дій, що підтверджується копією заяви від 19.10.2021, долученою державним виконавцем до копій матеріалів виконавчого провадження. У заяві також боржниця зазначила, що не вчиняла жодних перешкод у користуванні власністю для стягувача, ключів у нього не відбирала, замки у будинку 10 років не змінювала, а тому, на її переконання, вважає рішення виконаним.

02.11.2021 державний виконавець ухвалив акт, відповідно до якого за результатами виїзду за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що боржниця відмовляється надавати ключі від житлового будинку стягувачу, а саме від других дверей.

10.11.2021 боржниця звернулась до суд зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просила визнати дії державного виконавця, вчиненні під час виконавчого провадження № 67094856 неправомірними; сувати акт державного виконавця Котової Я.М., складений 02.11.2021 за результатами примусового вселення ОСОБА_3 ; зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження № 67094856 з примусового виконання виконавчого листа від 30.08.2021.

Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 14.01.2022 скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав неправомірним акт державного виконавця від 02.11.2021, ухвалений під час примусового виконання виконавчого листа від 30.08.2021. У решті скарги відмовлено.

Полтавський апеляційний суд постановою від 07.02.2024 ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 14.01.2022 в частині відмови у задоволенні вимоги про скасування акта державного виконавця, складеного 02.11.2021, та щодо зобов`язання державного виконавця усунути порушення вказаного акта скасовано. Ухвалено рішення, яким скасовано акт державного виконавця, складений 02.11.2021. В іншій частині ухвалу залишено без змін.

З наданих копій матеріалів виконавчого провадження № 67094856 вбачається, що після цього жодних виконавчих дій до березня 2024 року державним виконавцем не вчинялись, що також вбачається із відповіді державного виконавця від 26.03.2024 № 39033 на запит представника стягувача від 18.03.2024.

07.10.2024 старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткаченко А.О. (далі державний виконавець) ухвалив постанову про призначення виконавчих дій на 16.10.2024 о 10:00 за адресою: АДРЕСА_1 , з обов`язковою участю боржниці Фльонц ТМ. Та стягувача ОСОБА_3 . Також державний виконавець зазначив, що за наявності обставин, які унеможливлюють присутність однієї зі сторін при проведенні виконавчих дій завчасно попередити виконавця засобами зв`язку.

Відповідно до заяви боржниці від 15.10.2024 на адресу державного виконавця вона повідомила, що не може бути присутня у зв`язку з тим, що знаходиться віддалено від свого постійного місця проживання, оскільки виїхала 15.09.2024 через ведення активних обстрілів району, в якому вона проживає. На підтвердження надсилання вказаної заяви боржниця надала через електронний суд (скріплено електронним підписом) роздруківку вказаної заяви в системі автоматизованого реєстру виконавчих проваджень, зокрема, у виконавчому провадженні № 67094856. Указана заява відображена за номером 49 та номером 50 (протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису). Указана копіє заяви є паперовою копіє електронного доказу в розумінні пункту 1 частини другої статті 76, статей 95, 100 ЦПК України. Така заява подана боржницею, як учасником виконавчого провадження.

16.10.2024 державний виконавець та стягувач прибули за адресою: АДРЕСА_1 , боржниця не з`явилась.

16.10.2024 державний виконавець склав акт у межа виконавчого провадження, відповідно до якого він встановив, що за адресою: АДРЕСА_1 стягувач не вселений у житло, перешкоди у користуванні не усунені. Боржниця була належним чином повідомлена про місце і час проведення виконавчих дій. Можливість безпосереднього входу у стягувача є до прибудови, яка слугує складським приміщенням та не має прямого сполучення з будинком, ключі від якого знаходяться у боржниці. Таким чином рішення суду на момент проведення виконавчих дій не виконано, боржниця на виконавчі дії не з`явилась.

17.10.2024 державний виконавець ухвали постанову, якою наклав штраф на боржницю за невиконання рішення суду немайнового характер.

Суть та зміст вимог скарги у виконавчому провадженні та заперечень державного виконавця

25.10.2024 представниця боржниці звернулася до суду зі скаргою в якій просить:

- визнати дії державного виконавця щодо складання акту від 16.10.2024, при виконанні виконавчого провадження № 67094856 з примусового виконання виконавчого листа від 30.08.2021 з цивільної справи № 953/23116/19 неправомірними;

- визнати висновки акту державного виконавця, складений 16.10.2024 за результатами перевірки виконання рішення суду щодо вселення ОСОБА_3 до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 щодо невиконання рішення безпідставними та незаконними;

- скасувати акт державного виконавця Ткаченка А.О., складений 16.10.2024 за результатами перевірки виконання рішення суду щодо вселення ОСОБА_3 до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження № 67094856 з примусового виконання виконавчого листа від 30.08.2021 у справі № 953/23116/19.

Скарга мотивована таким:

-боржниця повідомила, що не зможе прибути у визначену державним виконавцем дату для виконавчих дій, оскільки перебуває в іншому місці через активні обстріли у місці проживання. Указана заява не врахована державним виконавцем;

-стягувач жодного разу не звертався до боржниці з метою вселення та не повідомляв, що у нього є певні труднощі щодо вселення;

-після відкриття виконавчого провадження боржниця подавала заява до державного виконавця з проханням зазначити, які саме дії вона має вчинити для виконання рішення суду. З 2018 року замки у житловому будинку не змінювались, ключі були наявні у стягувача. Стягувач неодноразово сам зазначав, що не має бажання жити у будинку, що підтверджується відеозаписом. Також була подана повторна заява до державного виконавця щодо роз`яснення порядку виконання рішення, однак відповідь відсутня;

-все що вказано у акті написано зі слів стягувача та не підкріплено жодними фактами;

-у постанові державного виконавця від 07.10.2024 року зазначено про проведення перевірки виконання боржницею рішення суду, однак такі ї дії проведено з порушенням відповідного строку, передбаченого частиною шостою статті 26, частинами першою, третьою статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" (не протягом 10 робочих днів);

-відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" може бути складено акт примусового вселення, а не акт перевірки;

-державний виконавець у постановах від 07.10.2024 та від 17.10.2024 посилається на частину першу статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено відповідальність за невиконання рішення суду у встановлений виконавцем строк, однак виконавець не встановлював жодних актуальних строків для виконання рішення, які були б зазначені у постановах, а також не вказав які саме дії я повинна вчинити

01.11.2024 до суду від державного виконавця надійшов відзив на скаргу, в якому він заперечує проти її задоволення. До відзиву також долучено копії матеріалів виконавчого провадження. У відзиві заявник також просить здійснювати розгляд за його відсутності.

Відзив обґрунтовано таким:

-при здійсненні перевірки виконання рішення суду встановлено, що стягувач не вселений у житло, перешкоди у користуванні не усунені. Можливість безперешкодного входу у стягувача є виключно на територію подвір`я та у дерев`яну прибудову до будинку, яка ймовірно слугує складським приміщенням та не має прямого сполучення з будинком.

-станом на 04.11.2024 боржниця вимоги виконавчого листа не виконала. Ніяких підтверджуючих доказів виконання рішення суду або причин невиконання, до відділу не надано;

-відповідно до норми частини третьої статті 67 Закону України "Про виконавче провадження"державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача. Таким чином боржниця була заздалегідь повідомлений про проведення виконавчих дій, у повному обсязі має доступ до Автоматизованої системи виконавчого провадження (доступ сторін до виконавчого провадження) де має можливість ознайомлюватися з рішеннями, які виносить державний виконавець та переглядати вхідну кореспонденцію в рамках виконавчого провадження № 67094856. В рамках ВП N? 67094856 присутність боржника при проведенні виконавчих дій;

-наведені обставини є підставою для накладення штрафу відповідно до частини першої статті 75 Закону України "Про виконавче провадження.

Рух скарги у суді

28.10.2024 скарга була призначена до розгляду на 05.11.2024.

Про подання скарги, дату, час і місце розгляду скарги суд ухвалою повідомив відповідний орган державної виконавчої служби, стягувача, боржницю.

05.11.2024, з метою повідомлення стягувача про дату, час і місце розгляду скарги та клопотанням боржниці про надання часу для подання доказів звернення із заявою від 15.10.2024 до державного виконавця, у судовому засіданні було оголошено перерву до 22.11.2024.

22.11.2024 у судове засідання з`явились боржниця та її представниця. Державний виконавець та стягувач не з`явились. Державний виконавець повідомлений належним чином через електронний суд, факт обізнаності також підтверджується поданим відзивом на скаргу. Судова кореспонденція, надіслана на адресу стягувача двічі повернулась до суду з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою",що згідно зі ст. 272 ЦПК України та усталеною практикою Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 753/114/22) вважається належним повідомленням.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, враховуючи належне повідомлення усіх учасників виконавчого провадження, дійшов висновку про можливість розгляду скарги за відсутності державного виконавця, який просив здійснювати розгляд за його відсутності, та стягувача. Суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість скарги та задовольнив її частково з таких підстав.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закон, яким керувався суд

Щодо строку на звернення до суду зі скаргою

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі №466/948/19 (провадження № 61-16974св19) міститься висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Оскаржуваний акт державний виконавець скла 16.10.2024, а до суду зі скаргою боржниця звернулась 25.10.2024, тобто в межах строку, передбаченого статями 447, 449 ЦПК України.

Щодо обґрунтованості скарги

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина перша статті 18, пункт1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

З аналізу наведених норм вбачається, що під час вчинення дій з виконання судового рішення виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною другою статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення (частина п`ята статті 67 Закону України "Про виконавче провадження").

Тобто вказаними нормами встановлено порядок виконання рішення суду з примусового вселення стягувача, а саме у забезпеченні безперешкодного входження стягувача у приміщення (частина друга статті 67 Закону України "Про виконавче провадження"), про що скласти акт (частина п`ята статті 67 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно, нормами спеціального закону чітко визначено вид акту, який складається під час примусового виконання рішення про вселення акт про забезпечення безперешкодного входження.

Указана гарантіє відображає одних із конституційних принципів діяльності органу державної влади, а саме органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Основного Закону).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та копії матеріалів виконавчого провадження, складений державним виконавцем акт від 16.10.2024 не є актом про забезпечення безперешкодного входження до приміщення, оскільки у ньому лише констатовано, що за адресою: АДРЕСА_1 стягувач не вселений у житло, перешкоди у користуванні не усунені. Жодних обставин щодо вчинення дій з вселення та опис таких дій в акті не наведено.

При цьому жодних мотивів щодо неможливості вчинення відповідних дій під час вчинення оскаржуваних виконавчих дій виконавець не навів, у чому вони полягають і які дії виконавець вчиняє для реалізації рішення суду (залучення працівник правоохоронних органів, звернення з відповідною скаргою, тощо). До того ж, примусове вселення здійснюється за участю працівників поліції (абзац другий частини четвертої статті 67 Закону України "Про виконавче провадження").

За таких обставин, суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв не в порядку, передбаченому Законом, що є порушенням частини другої і п`ятої статті 67 Закону України "Про виконавче провадження" і статті 19 Конституції України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що державний виконавець, ухвалюючи постанову від 07.10.2024, призначив виконавчі дії на 16.10.2024 та визнав явку боржниці та стягувача обов`язковою (пункт 1 постанови), а за наявності обставин, які унеможливлюють присутність однієї зі сторін при проведенні виконавчих дій просив завчасно попередити виконавця (пункт 2 постанови).

Так, боржниця у заяві від 15.10.2024 повідомила державного виконавця, що не може бути присутня у зв`язку з тим, що знаходиться віддалено від свого постійного місця проживання, оскільки виїхала 15.09.2024 через ведення активних обстрілів району, в якому вона проживає.

Суд приймає вказаний доказ, як належний, оскільки на підтвердження подання вказаної заяви додано паперову копію електронного доказу, а саме роздруківку з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, в якому боржниця є учасником. Указана копія надана через електронний суд і, відповідно, скріплена електронним підписом. А тому така копія заяви є паперовою копіє електронного доказу в розумінні пункту 1 частини другої статті 76, статей 95, 100 ЦПК України.

Водночас жодного мотивування щодо поданої заяви боржницею, з урахуванням визнання її явки обов`язковою (пункт 1 постанови від 07.10.2024), державний виконавець не навів.

При цьому суд вважає за необхідне врахувати, що на території України Указом Президента від 24.02.2022 запроваджено воєнний стан, який триває до нині, Харківська міська територіальна громада віднесена до території можливих бойових дій (пункт 1.8. Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309). Указані обставини є загальновідомим у розумінні частини третьої статті 82 ЦПК України та не потребують доведення.

Суд звертає увагу, що виконавче провадження № 67094856 після першого оскарження дій державного виконавця у січні 2022 року не проводились і державний виконавець більше ніж через два роки продовжив виконання рішення суду і призначив перевірку виконавчого провадження у строк дев`ять днів (07.10.2024 постанова про призначення на 16.10.2024). Тобто перевірка виконання рішення суду відбулась більш ніж через два роки і призначена у стислі строки (дев`ять днів).

Жодного обґрунтування необхідності складання оскаржуваного акту (не передбаченого законом) у такий короткий період часу, за (І) наявності заяви боржниці про неможливість з`явитись для проведення виконавчих дій (ІІ) визнання явки боржниці обов`язковою (п. 1 постанови від 07.10.2024) державний виконавець у цьому акті не навів і вчинив такі дії у достатньо короткий строк (9 днів), що вказує на порушення частини першої статті 18, пункт 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" щодо ефективно, своєчасно і повного вчинення виконавчих дій.

У цьому контексті суд вважає прийнятними посилання боржниці щодо врахування державним виконавцем тільки аргументів стягувача на стадії виконавчого провадження, яка є також є однією зі стадій судового провадження, а відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" боржниця, зокрема, має право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Указані права також не були забезпечені державним виконавцем.

Відповідно до пункту 8 розділу I Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція), затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу МЮУ від 29.09.2016 № 2832/5), у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

Однак мета і завдання складання акту від 16.10.2024 державним виконавцем не наведені. Не наведено таких підстав державним виконавцем і у відзиві на скаргу.

За встановлених обставин, суд вважає, що державний виконавець під час складання акту від 16.10.2024 у межах виконавчого провадження № 67094856 допустив порушення частини першої, пункту 1 частини другої статті 18, частини другої і п`ятої статті 67 Закону України "Про виконавче провадження", статті 19 Конституції України,пункту 8 розділу I Інструкції, що є підставою для скасування такого акту. При цьому суд вважає, що скасування такого акту охоплює собою вимоги боржниці про скасування акту і визнання висновків, викладених у ньому необґрунтованими, а тому вимоги про визнання дії державного виконавця щодо складання акту від 16.10.2024 і його скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Наведені висновки повністю спростовують доводи державного виконавця у відзиві на скаргу.

У цій справі суд також вважає за необхідне врахувати позицію Верховного Суду у цій справі під час перегляду першої скарги на дії державного виконавця щодо можливості скасування акту державного виконавця.

Верховний Суд в ухвалі від 13.06.2024 у цій справі погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що акт складений без зазначення в ньому підстави його складення, підписаний лише державним виконавцем та стягувачем. Постановою Полтавського апеляційного суду від 07.02.2024 акт було скасовано.

Суд вважає, що державний виконавець у цьому конкретному випадку не дотримався "справедливого балансу" в захисті інтересу щодо необхідності виконання рішення суду та дотриманні прав боржниці на участь у виконавчому провадженні, як завершальної стадії судового розгляду, зокрема, реалізації своїх прав щодо участь у виконавчих діях, надання усних (письмових) пояснень, заявлення клопотань, тощо, з урахуванням того, що сам виконавець визнав явку осіб обов`язковою. Обставин неможливості відкладення виконавчих дій для забезпечення участі боржниці державний виконавець не навів.

Щодо вимоги боржниці про зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження

Відповідно до статті 129-1 Конституції Українисудове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Крім того, у рішенні від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України", заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia", заява №30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04).

Суд зазначає, що в матеріалах справи, копіях виконавчого провадження та із доводів, доданих боржницею до скарги на дії державного виконавця, не вбачається факту виконання рішення Київського районного суду м. Харковавід 17.03.2020 у цій справі щодо усунення перешкод стягувачу в користуванні власністю шляхом його вселення до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Беззаперечних доказів виконання рішення суду не надано. А тому вимога боржниці щодо зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження № 67094856 з примусового виконання виконавчого листа від 30.08.2021 у справі № 953/23116/19 визнається необґрунтованою, оскільки не доведена обставина виконання рішення суду належними та допустимими доказами в розумінні статей 77, 78, 81 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною другою статті 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на встановлення обставин часткової обґрунтованості скарги, суд дійшов висновку про задоволення скарги в частині тому вимог про визнання дії державного виконавця щодо складання акту від 16.10.2024 і його скасування. У решті в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 447 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Визнати дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткаченка А.О. щодо складання акту від 16.10.2024 при виконання виконавчого провадження № 67094856 з примусового виконання виконавчого листа від 30.08.2021 з цивільної справи № 953/23116/19, виданого Київським районним судом м. Харкова про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_3 до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 неправомірними.

Скасувати акт старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткаченка А.О. від 16.10.2024 складений в межах виконавчого провадження № 67094856.

В решті скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання безпосередньо до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги. У разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

Дата складання повного тексту ухвали 25.11.2024.

Суддя Роман ВІТЮК