ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 705/6731/23
Провадження № 22-ц/821/1656/24
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Гончар Н.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересована особа: приватний нотаріус Гайсинського районного округу Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький),

розглянувши увідкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року (постановлену в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Піньковського Р.В.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: приватний нотаріус Гайсинського районного нотаріального округу Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про встановлення факту родинних відносин,-

в с т а н о в и в :

07 грудня 2023 року через засоби поштового зв`язку заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа: приватний нотаріус Гайсинського районного нотаріального округу Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

В обгрунтування заяви вказують, що після смерті матері вони звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, але у вчиненні нотаріальних дій їм було відмолено та роз`яснено, що є необхідність у підтвердженні їх родинних стосунків із спадкодавцем. При цьому, нотаріус також повідомив, що відсутність підтвердження їх родинних стосунків із померлою є наслідком допущених помилок у правовстановлюючих документах, а тому постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії ним не виноситься.

Також вказують, що помилки у написанні їх прізвищ у правовстановлюючих документах були допущені у зв`язку із перекладом прізвища з російської на українську мову.

На підставі наведеного заявники просили суд встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: приватний нотаріус Гайсинського районного нотаріального округу Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про встановлення факту родинних відносин- залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції, зокрема, мотивована тим, що враховуючи наявність іншого спадкоємця, окрім заявників, суд вважає, що у вказаному випадку існує спір про право щодо спадкування між спадкоємцями, оскільки встановлення факту родинних відносин може вплинути на право інших спадкоємців, які не були залучені заявниками у якості заінтересованих осіб, а тому такий спір повинен розглядатись у порядку позовного провадження.

В апеляційній скарзі, поданій 26 серпня 2024 року через засоби поштового зв`язку, ОСОБА_2 , вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, при невірно зроблених судом висновків, які є припущеннями, просив ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 рокускасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що в заяві до суду було чітко вказано, що труднощі з прийняттям спадщини пов`язані виключно з тим, що в наданих нотаріусу документах є розбіжності в написанні прізвища, що потребує підтвердження судом факту родинних відносин заявників із спадкодавцем.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що будь-яка особа заперечує проти вимог заявників або висуває будь-які вимоги, які в своїй сукупності можуть вважатися спором щодо будь-якого права, при цьому, судом не враховано, що норми процесуального права передбачають встановлення наявності спору про право, а не припущення можливості встановлення наявності спору про право, наявність інших спадкоємців не свідчить про те, що встановлення факту родинних відносин буде, в подальшому, пов`язане з вирішенням спору про право.

Вказує, що суд першої інстанції не встановив, які саме права можуть бути порушені у разі задоволення заяви і чи дійсно існує чи може виникнути спір про право в результаті підтвердження судом родинних відносин заявників з померлою.

Суд не врахував положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 за № 5.

Також посилається на те, що у даній справі будь-яких доказів, що існує спір між спадкоємцями немає, встановлення факту, що заявники є дітьми померлої не може бути підставою для виникнення такого спору в майбутньому, при наявності заповіту на всіх трьох дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 30 вересня 2024 року, ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої вказаної статті передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

При цьому, процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість виникнення у майбутньому.

У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.

У постанові Верховного Суду від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22) зазначено, що згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, заявники просили встановити факт, що має юридичне значення для прийняття спадщини, мотивуючи тим, що ними після звернення із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Новаківського Б.В. було отримано відмову у вчиненні нотаріальних дій та надано усні роз`яснення про необхідність підтвердження родинних відносин між заявниками та померлою ОСОБА_3 .

Отже, встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є необхідним для реалізації заявниками права на спадкування.

Залишаючи заяву про встановлення факту без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що вбачається наявність іншого спадкоємця, окрім заявників, тому у вказаному випадку існує спір про право щодо спадкування між спадкоємцями, оскільки встановлення факту родинних відносин може вплинути на право інших спадкоємців, які не були залучені заявниками у якості заінтересованих осіб, а тому такий спір повинен розглядатись у порядку позовного провадження.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що будь-яка особа, зокрема і ОСОБА_5 , заперечує проти вимог заявників або висувала будь-які вимоги, які в своїй сукупності можуть вважатися спором щодо будь-якого права.

Крім того, як вбачається із наявного в матеріалах справи копії заповіту від 03.07.2019, ОСОБА_3 зробила таке розпорядження: належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , земельні ділянки площею 0,25 га та 0,2029 га, предмети домашньої обстановки та вжитку заповіла ОСОБА_5 , а належну земельну ділянку площею 2,6583 га заповіла ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в рівних частках кожному.

Із змісту заповіту вбачається, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , розпорядилась належним їй майном на власний розсуд.

Із наведеного слідує, що заявники та ОСОБА_5 після смерті своєї матері є спадкоємцями за заповітом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність спору про право заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спадкування при розгляді даної справи.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що норми процесуального права передбачають саме встановлення наявності спору про право, а не припущення його можливості.

Висновок суду першої інстанції про те, що заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження є передчасним, оскільки ґрунтується на припущеннях, без з`ясування усіх дійсних обставин справи.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки судом постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права, тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, а ухвала Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року до скасування із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року -скасувати, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: приватний нотаріус Гайсинського районного нотаріального округу Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про встановлення факту родинних відносин - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Н.І. Гончар

Л.І. Василенко