Номер провадження: 22-ц/813/6603/24
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Споживче товариство «СУЗІР`Я БУДОВА» та Споживче товариство «СУЗІР`Я ПЛЮС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС»,

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «СУЗІР`Я БУДОВА» та Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС» про визнання майнових прав,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Споживчого товариства «СУЗІР`Я БУДОВА» та Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС» про визнання майнових прав.

Разом із позовною заявою до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову, у якій заявник просить заборонити СТ «СУЗІР`Я БУДОВА», СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» та будь-яким третім особам здійснювати будь-які правочини щодо відчуження майнових прав на однокімнатну квартиру із будівельним номером АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв.м. та нежитлове приміщення із будівельним номером НОМЕР_1 з, що розміщена на 9 поверсі у 4 секції за адресою: АДРЕСА_2 . Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на підставі Договорів асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/128, №4/93-К набула майнові права на однокімнатну квартиру із будівельним номером АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв.м. та на нежитлове приміщення із будівельним номером НОМЕР_2 , що розміщена на 9 поверсі у 4 секції за адресою: АДРЕСА_2 . У разі задоволення позову, набуття майнових прав позивачем буде підтверджено рішенням суду і після введення будинку в експлуатацію, у позивача, як у особи, що фінансувала будівництво, виникне право власності на вищезазначену нерухомість. Позивач отримав шаблони нових Договорів, що були запропоновані СТ «СУЗІР?Я БУДОВА» для підписання із змісту яких вбачається, що СТ «СУЗІР?Я БУДОВА» намагається припинити свої зобов?язання перед позивачем, щодо передачі майнових прав на квартиру і замінити себе на іншу сторону - СТ «Сузір?я плюс». Разом з тим, із запропонованих до підписання Пайовику угод вбачається, що замість заміни сторони Договору асоційованого членства в споживчому товаристві «СУЗІР?Я БУДОВА», пропонується: або розірвання цього договору та укладення нового договору із СТ «Сузір?я плюс» на зовсім нових умовах, вкрай невигідних пайовику (зарахувати вже сплачений пай і доплатити за ті самі майнові права додаткову суму коштів), або розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві «СУЗІР?Я БУДОВА» із виплатою Пайовику внесених на будівництво коштів, однак без жодної індексації такої суми. Обидва варіанти, запропоновані СТ «СУЗІР?Я БУДОВА» та СТ «Сузір?я плюс», що входять до групи компаній Будова, свідчать про те, що майнові права позивача, які він набув за договорами, укладеними із СТ «СУЗІР?Я БУДОВА» не визнаються. Фактично, забудовник пропонує повторно викупити майнові права на нерухомість, але вже за новою ціною, що суттєво відрізняється від першої ціни придбання. При цьому, СТ «СУЗІР?Я БУДОВА» та СТ «Сузір?я плюс», що є взаємопов?язаними особами відкрито сповіщають Пайовиків, в тому числі і Позивача на особистій зустрічі про те, що у разі не перекладення договору із СТ «Сузір?я плюс», майнові права Позивача будуть перепродані третім особам. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження спірного об`єкту нерухомості на користь третіх осіб, що утруднить виконання рішення по справі.

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 10 липня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Петрової А.М. про забезпечення позову задовольнив. Заборонив Споживчому товариству «СУЗІР`Я БУДОВА», Споживчому товариству «СУЗІР`Я ПЛЮС», та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які правочини щодо відчуження майнових прав на наступні об`єкти нерухомого майна: однокімнатну квартиру із будівельним номером АДРЕСА_1 загальною площею 46,9 кв.м.; нежитлове приміщення із будівельним номером НОМЕР_1 з на 9 поверсі у 4 секції будинку АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі Споживче товариство «СУЗІР`Я ПЛЮС» просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2024 року у справі № 522/11289/24-Е в частині заборони Споживчому товариству «Сузір?я Плюс» здійснювати будь-які правочини щодо відчуження майнових прав на наступні об?єкти нерухомого майна: однокімнатну квартиру із будівельним номером АДРЕСА_1 загальною площею 46,9 кв.м.; нежитлове приміщення із будівельним номером НОМЕР_2 на 9 поверсі у 4 секції будинку АДРЕСА_2 , та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у відповідній частині щодо Споживчого товариства «Сузір?я Плюс». Вважає зазначену ухвалу незаконною та необґрунтованою в частині встановленої заборони відносно скаржника, при постановленні якої судом першої інстанції порушені норми процесуального права, визнані встановленими обставини, які не доведені.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між позивачем та СТ «Сузір?я Плюс» взагалі відсутні будь-які правовідносини та будь-якого спору не виникало, як вбачається із ухвали Приморського районного суду м. Одеси суд першої інстанції вжив заходи забезпечення позову, які за змістом є тотожними позовним вимогам. Судом першої інстанції не враховано, що предметом позовних вимог є, зокрема, визнання майнових прав на певні об?єкти, тобто прав, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), тоді як способом забезпечення позову визначено заборону здійснювати будь-які правочини щодо відчуження майнових прав на певні об?єкти нерухомого майна. Зазначає, що заходи забезпечення позову вживаються з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи, та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті, натомість, задоволенням заяви позивача про забезпечення позову у відповідній частині, фактично вирішено спір по суті, що апріорі нівелює мету застосування такого процесуального інституту як забезпечення позову. Враховуючи, що будинок, зазначений в договорах асоційованого членства, на даний час і на час прийняття судом оскаржуваної ухвали не введений в експлуатацію, право власності на об?єкти, вказані в оскаржуваній ухвалі, за жодною із сторін не зареєстровано, та вони є об?єктами незавершеного будівництва. Вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, оскільки вжиття відповідних заходів забезпечення позову щодо об?єктів нерухомого майна, які не існують, не відповідає, зокрема, умовам розумності, обґрунтованості і адекватності вимогам заявника щодо забезпечення позову.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2024 року відкрито провадження у вказаній справі та роз`яснено ОСОБА_1 , СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження СТ «Сузір?я Плюс» отримало 08.08.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження від 02.08.2024 року та копію апеляційної скарги отримала 24.09.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 01.10.2024 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивач вважає доводи скаржника про тотожність необґрунтованими, оскільки суд, вживаючи заходи забезпечення ще не визначив, хто є власником майнових прав, не визначив суб`єкта права, а лише заборонив до часу, поки він буде визначений судом передавати далі майнові права на спірні об`єкти, просила залишити апеляційну скаргу СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10.07.2024 р. у справі № 552/11289/24 без змін.

СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» повідомлено про дату, час та місце розгляду справи належним чином, судову повістку отримало 28.08.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» Тимчук О.О. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Із апеляційної скарги вбачається, що ухвала суду в частині заборони СТ«СУЗІР`Я БУДОВА» та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які правочини щодо відчуження майнових прав на наступні об`єкти нерухомого майна: однокімнатну квартиру із будівельним номером АДРЕСА_1 загальною площею 46,9 кв.м.; нежитлове приміщення із будівельним номером НОМЕР_1 з на 9 поверсі у 4 секції будинку АДРЕСА_2 ніким із сторін не оскаржується, тому в цій частині ухвала суду не є предметом апеляційного перегляду, згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірних майнових прав на користь третіх осіб, що в подальшому може впливати на строки процесуального розгляду справи, спричинити труднощі під час виконання рішення по справі, заява про забезпечення позову є обґрунтованою, а заборона вчинення певних дій, як захід забезпечення позову, який просить застосувати заявник є належним, співмірним та збалансованим заявленим позовним вимогам.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Верховного Суду від 11.12.2023 року у справі № 904/1934/23 зазначено, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Із матеріалів відокремленого провадження вбачається, що ОСОБА_1 на підставі Договорів асоційованого членства в споживчому товаристві № 4/128, №4/93-К набула майнові права на однокімнатну квартиру із будівельним номером АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв.м. та на нежитлове приміщення із будівельним номером НОМЕР_2 , що розміщена на 9 поверсі у 4 секції за адресою: АДРЕСА_2 .

Звернувшись до суду з позовом у цій справі, позивач просить визнати за ОСОБА_1 майнові права на наступні об`єкти нерухомого майна: однокімнатну квартиру із будівельним номером АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв.м. та нежитлове приміщення із будівельним номером НОМЕР_1 з, що розміщена на 9 поверсі у 4 секції за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертаючись із заявою про забезпечення позову позивач просить заборонити СТ «СУЗІР`Я БУДОВА», СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» та будь-яким третім особам здійснювати будь-які правочини щодо відчуження майнових прав на однокімнатну квартиру із будівельним номером АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв.м. та нежитлове приміщення із будівельним номером НОМЕР_1 з, що розміщена на 9 поверсі у 4 секції за адресою: АДРЕСА_2 . Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник вказує на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження спірного об`єкту нерухомості на користь третіх осіб, що утруднить виконання рішення по справі.

У постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року в справі № 20/3560/18 (провадження № 61-5051св19), зазначено, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд першої інстанції, встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, встановивши відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб здійснюється в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог заявника (позивача). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Такі висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами справи відсутній спір є безпідставними. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС», а вимоги її позову спрямовані на захист майнових прав, які заявник вважає порушеними, надавши на підтвердження чого докази.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, представником скаржника зазначалося, що право добудови будинку перейшло до Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС» на підставі договору.

Доводи апеляційної скарги що, об?єкти нерухомого майна не здані в експлуатацію, що на думку заявника, унеможливлює застосування у цій справі заходів забезпечення позову, колегія суддів відхиляє з урахуванням того, що ухвалою від 10 липня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси заборонив здійснювати будь-які правочини щодо відчуження саме майнових прав, так ст. 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки; майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши суть спору, що виник між сторонами, реальну загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову внаслідок дій відповідача Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС», відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, дійшов правильного висновку про обґрунтованість заяви, оскільки між позивачем та скаржником дійсно існує спір, який перебуває на розгляді у суді.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції і оскаржуваній частині, оскільки вона постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС» залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова