Справа № 161/7088/22 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/590/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М. І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

третьої особи на стороні відповідачів ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Ходачинська Ніна Іванівна, про визнання недійсним договору міни та визнання протиправним і скасування державного акту за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_5 поданою її представником ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним позовом мотивуючи такими обставинами. 30.03.2017 за договором міни, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. та зареєстрованим в реєстрі за №800, набула право власності на земельну ділянку площею 1,4144 га, кадастровий номер :04:000:0831, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, Боголюбська сільська рада. Цього ж дня, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №19728963 про реєстрацію права власності за нею на вказану земельну ділянку.

Шляхом перевірки інформації на вебсайті щодо стану розгляду справ 30.12.2021 дізналася, що ОСОБА_5 звернулася до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору міни №800 від 30.03.2017 та витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0831, яка належить їй на праві власності.

Після цього позивачка звернулася до нотаріуса Ариванюк Н.А. із заявою про отримання належним чином завірених документів, на підставі яких відбулася перевірка права власності відповідачки ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0831. У відповідь на заяву приватний нотаріус Ариванюк Н.А. повідомила, що право власності у ОСОБА_3 виникло з моменту державної реєстрації права власності 15.03.2006 Луцьким районним відділом земельних ресурсів Волинської області та видачі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ВЛ №046021, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №69. Право власності на земельну ділянку було зареєстрвоано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.03.2017 року.

Вважає, що договір міни, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , який діяв в інтересах ОСОБА_5 , посвідчений 14.03.2008 приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №883 є недійсним.

Цитуючи положення статей 203, частини першої статті 215, частини третьої статті 215, частини першої статті 216 ЦК України, посилаючись на положення частин першої - другої статті 235 ЦК України, зазначає, що оспорюваний договір було вчинено для приховування договору купівлі-продажу, (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства).

Зокрема, волевиявлення сторін договору (відповідачів) не відповідало їх внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків - ОСОБА_5 з моменту укладення договору міни не було виконано умови договору, та не отримано державний акт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0831, вона не злійснила державну реєстрацію, тому у ОСОБА_5 не виникло право власності на земельну ділянку. ОСОБА_3 також не отримала державного акту на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0185 площею 0,3801 га, що розташована на території Великоглушанської сільської ради Любешівського району Волинської області, не проведено державну реєстрацію. У справі за позовом ОСОБА_5 про визнання недійсним договору міни № 800 від 30.07.2017, витребування земельної ділянки, ОСОБА_5 зазначила, що на спірну земельну ділянку на підставі договору міни було видано державний акт із зміненим кадастровим номером - :03:000:2784.

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0185 площею 0,3801 га, що розташована на території Великоглушанської сільської ради Любешівського району Волинської області перебуває у власності ОСОБА_5 , інформація про звернення ОСОБА_3 стосовно видачі державного акта на вказану земельну ділянку відсутня.

Висловлює припущення, що спірного договору укладено не було, а здійснено шахрайські дії заволодіння належним їй майном. Нотаріус Ходочинська Н.І. відмовилась надати на адвокатський запит копію нотаріальної справи. Їй відомо, що значно раніше до укладення договору міни № 800 від 30.03.2017 про перехід у власність земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0831 із ОСОБА_3 домовився її батько - ОСОБА_9 .. Після його смерті їй вдалось належним чином завершити оформлення вказаної вище домовленості та отримати у власність (фактично, у спадок від батька) земельну ділянку.

Технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_5 площею 1,4144 га, розташовану в с. Тарасове Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області, виготовлено у 2008 році не відповідає вимогам, які передбачені Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, оскільки у ній відсутні збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість про обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та врахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем.

Державний акт виготовлений неналежним чином, у ньому немає підписів посадових осіб.

Також, у Головному управлінні Держгеокадастру у Волинській області відсутня інформація про надходження заяви ОСОБА_5 щодо виготовлення технічної документації зі складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0831. Водночас, ОСОБА_5 зверталася до ТзОВ «Горизонт» 14.03.2008 року із заявою на виготовлення технічної документації із складання державного акту, в результаті чого був виданий державний акт, проте було змінено кадастровий номер. Тому вважає, що оскільки зміна кадастрового номеру спірної земельної ділянки при видачі ОСОБА_5 державного акта серії ЯД №295504 від 07.04.2008 року на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:2784 законодавством не була передбачена, то остання отримала державний акт на право власності на іншу, ніж зазначену в договорі міни №883 від 14.03.2008 року, земельну ділянку.

У ТзОВ «Горизонт» повідомили, що ОСОБА_5 зверталась до ТзОВ «Горизонт» із заявою про виготовлення технічної документації із складання державного акта на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0831, державний акт було видано, але було змінено державний кадастровий номер, причини зміни не повідомлено.

Посилається на пункт 15 Перехідних положень Земельного Кодексу України в редакції, чинній станом на 14 березня 2008 року, яким заборонялось купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення та земельних часток-паїв.

Вважає, що договір міни №883 від 14.03.2008 є удаваним, оскільки сторони договору не зареєстрували право власності на земельні ділянки, умови договору не були виконані, сторони юридично не обмінялися земельними ділянками. Відтак, сторони при укладенні та посвідчені вказаного договору не бажали настання його наслідків, а лише мали намір оформити купівлю-продаж земельної ділянки, що свідчить про удаваність даного правочину, який просила визнати недійсним.

21 квітня 2023 року позивач подала заяву про зміну предмету позову, просила визнати недійсним договір міни №883 від 14.03.2008, а також визнати протиправним та скасувати державний акт серії ЯД №295504 від 07.04.2008, оскільки вважає його підробленим.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору міни та визнання протиправним і скасування державного акту задоволено частково.

Постановлено визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯД №295504 від 07.04.2008, виданий на ім`я ОСОБА_5 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ухвалити в оскарженій частині нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 , визнати недійсним договір міни, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , який діяв в інтересах ОСОБА_5 , посвідчений 14.03.2008 приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №883.

Зазначає, що не відповідають дійсності: висновок суду про те, що представник відповідача ОСОБА_3 просив відмовити в позові, оскільки він та ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях, та надаючи показання, як свідок, визнали позов, посилання суду на пункт 4 договору міни про обмін з доплатою 500 000 грн., надає аналіз витягу із реєстру нотаріальних дій з посиланням на нормативно-правові акти, щодо суми сплаченого державного мита у зв`язку з посвідченням договору міни. Не погоджується з висновком суду про реєстрацію у встановленому порядку права власності на земельну ділянку, оскільки відповідно до чинної на березень 2008 року редакції ч. І ст. 125 ЗК України право власності виникало після видачі державного акта, якого ОСОБА_3 не отримала, а ОСОБА_5 хоча і намагалась отримати, однак отримала на земельну ділянку із зміненим кадастровим номером, що свідчить про те, що вона права власності на спірну земельну ділянку не набула.

Висновком експертів № 3532/3533 від 16 жовтня 2023 року підтверджено невідповідність вимогам законодавства виготовленої технічної документації та про видалення первинного цифрового значення кадастрового номеру в оскарженому державному акті і нанесення електрографічним способом друку нового цифрового значення після видалення первинного.

Суд не сприяв позивачу реалізації наданих їй прав та безпідставно відмовив у витребуванні доказів нотаріальної справи в нотаріуса Ходачинської Н.І. про посвідчення 06.03.2008 договору міни № 761 та з ГУ Держгеокадастру у Волинській області: про власників земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:002:0187, :01:002:0185, :01:002:0186, :03:001:3460, :03:001:3461, :03:001:3462, :03:001:3463, оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку :01:001:1030 , виготовленого ОСОБА_5 на підставі договору міни від 06.03.2008, про виклик відповідача ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_10 , витребування в нотаріуса Ходачинської Н.І. оригіналу реєстру нотаріальних дій із записами про реєстрацію 14.03.2008 договору міни за № 883,про доручення витягу із Технічної документації щодо відновлення меж в натурі щодо спірної земельної ділянки, копій договорів купівлі-продажу земельних ділянок від червня 2013 року, копії державних актів ОСОБА_1 на сусідню земельну ділянку із спірною та інших документів, клопотання від 01.02.2024, виклик свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , долучення додаткових пояснень щодо кримінальних правопорушень від 29.02.2024, звукозаписів розмов із свідком ОСОБА_12 , та інших вимог клопотання від 19.03.2024, 11-19.03.2024.

Відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати , позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити. Зазначає, що в письмових поясненнях та надаючи показання як свідок повідомила суду, що не мала наміру укладати договору міни з ОСОБА_5 , мала намір передати у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_9 , отримала від останнього кошти, не мала наміру набувати у власність земельну ділянку ур. Колонія Любешівського району, вважала, що укладає договір з ОСОБА_9 , заперечує обставини, зазначені в оскарженому договорі міни, зауважує, що не зверталась особисто про отримання довідок щодо спірної земельної ділянки, які є в матеріалах нотаріальної справи, витяг з бази даних автоматизованої системи державного земельного кадастру виданий на іншу земельну ділянку, відмінну від тієї, що була предметом договору, вважає, що право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на земельні ділянки було зареєстровано всупереч чинному законодавству, або не було зареєстровано взагалі, що робило неможливим укласти договір міни. Зазначає, що ос-порений договір міни не відповідає її волевиявленню, що не було враховано судом першої інстанції. Покликається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягають у відмові в задоволенні поданих представником клопотань про витребування копії поземельної книги на спірну земельну ділянку та на земельні ділянки :01:002:0187, :01:002:0185, :01:002:0186 та документів, які слугували підставою для внесення записів, документів з Головного Управління Пенсійного фонду України про страховий стаж, періоди та трудову діяльність ОСОБА_5 , оригінал та витяг із реєстру нотаріальних дій в нотаріуса Ходачинської Н.І. щодо реєстрації довіреності № 764 та договору міни від 14.03.2008, клопотання від 18.12.2023 про доручення доказів, клопотання про виклик свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_10 .

У поданій представником ОСОБА_6 апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 просить змінити рішення Луцького міськрайонного суду від 20 березня 2024 року в даній справі, доповнити мотивувальну частину рішення посиланням на відсутнє в позивача ОСОБА_1 порушене право з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладенням договору міни № 883 від 14.03.2008. В апеляційній скарзі викладає фактичні обставини справи, зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції, та зауважує, що апелянт погоджується з такими висновками суду, проте вважає, що суд неправильно застосував положення ч.3 статті 215 ЦК України. Позивач не може бути тією заінтересованою особою, яка не була учасником правочину, оскільки на час укладення оспореного правочину в 2008 році вона не мала жодного інтересу до спірної земельної ділянки. З посиланням на практику Верховного Суду вказує, що оспореним договором міни права позивачки не порушені. В апеляційній скарзі на наведено аргументів, які стосуються вирішення судом позовних вимог про визнання недійсним державного акта. . У даному судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_13 на запитання апеляційного суду щодо змісту вимог поданої апеляційної скарги, відповів, що просить змінити мотивувальну частину рішення суду.

Учасники справи подали відзиви на апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 просить залишити її без задоволення. Вважає безпідставним поновлення апеляційним судом строку на апеляційне оскарження рішення Луцького міськрайонного суду відповідачем ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що представник ОСОБА_6 приховав те, що він зареєстрований в системі «Електронний суд», у якому він є учасником справи , а тому копія рішення йому була направлена ще 29 березня 2024 року, та вважає неналежним доказом складену секретарем судового засідання Луцького міськрайонного суду ОСОБА_14 довідку про те, що представник відповідача ОСОБА_6 не був внесений в обліково-статистичну картку документообігу, тому рішення суду не отримав у системі «Електронний суд». Зазначає, що ОСОБА_5 не набула права власності на спірну земельну ділянку, оскільки в законний спосіб не одержала держаного акта відповідно до вимог чинного законодавства, спростовує аргументи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 щодо реєстрації у встановленому порядку права власності на спірну земельну ділянку, з посиланням на правові висновки Верховного Суду та Конституційного Суду зазначає, що звернулась до суду за захистом порушених прав, і таке право у наявне, незважаючи на те, що вона не була стороною оскарженого правочину.

Відповідач ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу, подану позивачем ОСОБА_1 , підтримує апеляційну скаргу, вказує на безпідставну відмову у виклику відповідача ОСОБА_5 , про домовленість з батьком позивачки ОСОБА_9 передати у власність йому спірну земельну ділянку та про отримання від нього грошей, зазначає, що у зв`язку із загибеллю ОСОБА_9 погодилась оформити належним чином право власності на земельну ділянку на ОСОБА_1 , просить задовольнити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , прослухати звукозапис показів, які вона давала в суді першої інстанції, як свідок та долучити докази, які вона отримала після ухвалення рішення суду, визнати явку відповідача ОСОБА_5 обов`язковою.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить залишити її без задоволення, зауважує, що ОСОБА_3 в поданій апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, про домовленість з батьком позивачки ОСОБА_9 передати у власність йому спірну земельну ділянку та про отримання від нього грошей, про те, що договір міни № 833 від 14.03.2008 не відповідає її волевиявленню, вважає, що ОСОБА_5 не набула права власності на спірну земельну ділянку, оскільки в законний спосіб не одержала держаного акта відповідно до вимог чинного на той час законодавства, спростовує доводи представника відповідачки ОСОБА_5 ОСОБА_6 про відсутність порушеного права позивача.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 у відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 заперечує апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , зазначає,що станом на 30 березня 2017 року ОСОБА_3 не була власником спірної земельної ділянки тому не мала права відчужувати її позивачу на підставі договору міни, наводить аналіз окремих доказів, поданих позивачем, зокрема, розписки про передачу ОСОБА_9 грошей в сумі 1 500 000 дол. США на придбання землі, аналізує окремі положення оспореного договору міни, просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку ніким не оскаржено, а тому відповідно до положень статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

14.03.2008 між ОСОБА_5 , в інтересах якої діяв ОСОБА_8 та ОСОБА_3 був укладений договір міни, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №883.

Відповідно до п. 1 договору, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1,4144 га, кадастровий номер :04:000:0831, яка виділена для ведення особистого селянського господарства, (угіддя, рілля), що розташована на території Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області в обмін на земельну ділянку площею 0,38 га, кадастровий номер :01:002:0185, яка виділена для особистого селянського господарства, що розташована на території Великоглушанської сільської ради Любешівського району, Волинської області та належить ОСОБА_5 .

За змістом договору, ОСОБА_5 , в особі представника, передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,38 га, кадастровий номер :01:002:0185, яка виділена для особистого селянського господарства, що розташована на території Великоглушанської сільської ради Любешівського району, Волинської області та належить ОСОБА_5 в обмін на земельну ділянку площею 1,4144 га, кадастровий номер :04:000:0831, яка виділена для ведення особистого селянського господарства, (угіддя, рілля), що розташована на території Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області та належить гр. ОСОБА_3

У пункті 2 договору вказано, що земельна ділянка, яка відчужується, належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №046021, виданого Луцькою райдержадміністрацією Волинської області 15 березня 2006 року, згідно розпорядження Луцької районної адміністрації від 06.10.2003 №225, зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право власності на землю за №69. Дана земельна ділянка не має обмежень, обтяжень на використання і не обтяжена сервітутом і такий факт підтверджується витягом, наданим Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» Волинська регіональна філія від 12 березня 2008 року.

Земельна ділянка, яка відчужується, належить ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №657315, виданого Любешівською райдержадміністрацією Волинської області 14 серпня 2007 року, згідно розпорядження Любешівської районної державної адміністрації від 24.05.2007 №157, зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право власності на землю за №59.

З п.4. договору слідує, що обмін земельних ділянок відбувся з доплатою в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. і сторони підтвердили, що на момент підписання договору та його нотаріального посвідчення зазначена сума отримана ОСОБА_3 особисто до підписання договору.

Пунктами 6, 7 договору сторони правочину засвідчили, що незастережних недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням зазначеного в договорі майна не має, сторони не приховують обставин, які мають істотне значення, до укладення цього договору майно іншим особам не відчужене, відсутність заборони відчуження земельних ділянок підтверджується довідками, виданими приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І. відповідно за №№ , від 14.03.2008; земельні ділянки під забороною (арештом) та в податковій заставі не перебувають, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виданими приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І. 14.03.2008 відповідно за №17507564, №17505668, №17506936 та за №17505218, майно, яке обмінюється, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передане, щодо майна, яке обмінюється, відсутні судові спори; внаслідок обміну майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, майно, що обмінюється, є вільним від будь - яких майнових прав і претензій осіб; на день укладення договору відсутні заборони на продаж або інше відчуження певним особам протягом установленого строку, заборони на передачу в оренду (суборенду) земельних ділянок, права на переважну купівлю у разі її продажу; умови прийняття спадщини тільки визначеним спадкоємцем; або освоєння земельної ділянки протягом встановлених строків; заборони на провадження окремих видів діяльності; заборони на зміну цільового призначення земельних ділянок, ландшафту та зовнішнього виду нерухомого майна; умови здійснити будівництво, ремонт або утримання дороги, ділянки дороги; умови додержання природоохоронних вимог виконання визначених робіт; договір не укладається під впливом тяжкої для сторони обставини; сторони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають їх внутрішній волі

Відповідно до пункту 8 договору сторони ствердили, що договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Пунктом 10 договору передбачено, що у тексті договору зафіксовано усі істотні умови. Будь - які попередні домовленості, які мали місце до укладення договору і не відображені в його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення.

Відповідно до п.11. договору міни сторони домовились, що під передачею майна слід вважати символічну передачу майна. З моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору вважається, що обмін відбувся і кожна із сторін прийняла вказане в п.1 майно. Цей договір є підставою для видачі сторонам державних актів на право власності на землю та його державної реєстрації на земельні ділянки, що обмінювалися. Право власності на земельні ділянки у сторін виникає після одержання ними державного акта на право власності на землю та його державної реєстрації, на земельні ділянки, що обмінювалися.

Після укладення договору міни в 2008 році ОСОБА_5 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку і остання отримала державний акт на право власності на землю серії ЯД №295504, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №182. В ході видачі державного акту на землю був змінений кадастровий номер земельної ділянки на :03:000№2784.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 10.07.2023 призначено судову земельно-технічну експертизу, висновком експертизи №3532/3533 за результатами проведення комплексної судової технічної експертизи документів та експертизи з питань землеустрою від 16.10.2023, встановлено, що в друкований текст реквізитів державного акту серії ЯД №295504 від 07.04.2008 року у графі кадастровий номер земельної ділянки внесені зміни шляхом (підчистки) видаленням первинного цифрового позначення та нанесенням інших реквізитів електрографічним способом друку. Визначити первинний зміст первинного тексту не видається за можливе. Технічна документація виготовлена з порушенням вимог чинного законодавства.

Апеляційним судом встановлено такі обставини.

Відповідно до договору міни від 30 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Ариванюк Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 800, громадянка ОСОБА_1 -«СТОРОНА ОДИН» та громадянка ОСОБА_3 ,- «СТОРОНА ДВА», від імені якої на підставі довіреності діє представник ОСОБА_15 , уклали договір міни, відповідно до умов якого Стороною один у власність Сторони два передається земельна ділянка площею 0.256га, кадастровий номер :03:001:5163, розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, Боголюбська сільська рада, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Стороною два (тобто ОСОБА_3 ) у власність Сторони один ( тобто ОСОБА_1 ) передається земельна ділянка площею 1.4144 га, кадастровий номер :04:000:0831 розташована за адресою : Волинська область, Луцький район, Боголюбська сільська рада, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

У договорі міни від 30 березня 2017 року зазначено, що стороні два ( ОСОБА_3 ) земельна ділянка належить на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №046021, виданого Луцькою райдержадміністрацією Волинської області 15 березня 2006 року, згідно розпорядження Луцької районної адміністрації від 06.10.2003 №225, зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право власності на землю за №69.

30 березня 2017 року приватним нотаріусом Ариванюк Н.А. зареєстровано речове право ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1.4144 га, кадастровий номер :04:000:0831.

Із тексту договорів міни від 30 березня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 800 та від 14 березня 2008, зареєстрованого в реєстрі за № 883 вбачається, що однією із сторін цих договорів була ОСОБА_3 , яка в обох випадках обмінювала одну і ту ж саму земельну ділянку - площею 1.4144 га, кадастровий номер :04:000:0831, розташовану за адресою: Волинська область,Луцький район, Боголюбська сільська рада, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. В обох договорах міни зазначено, що ОСОБА_3 належить право власності на земельну ділянку на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №046021, виданого Луцькою райдержадміністрацією Волинської області 15 березня 2006 року, згідно розпорядження Луцької районної адміністрації від 06.10.2003 №225, зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право власності на землю за №69, при цьому на час укладення договору міни від 30 березня 2017 року чинним був і договір міни від 14 березня 2008 року .

З витягу з Державного земельного кадастру, який сформований 17.03.2017, на запит ОСОБА_3 , вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0831 перебуває у приватній власності, дата державної реєстрації земельної ділянки 15.03.2006.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , сформованого приватним нотаріусом Ариванюк Н.А. за заявою ОСОБА_15 (уповноважена особа) вбачається, що 03.03.2017 державний реєстратор приватний нотаріус Ариваюк Н.А. здійснила державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0831, підстава виникнення права власності копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №046021, виданого Луцькою райдержадміністрацією Волинської області 15 березня 2006 року, згідно розпорядження Луцької районної адміністрації від 06.10.2003 №225. Також зазначено про витяг з ДЗК, оголошення про втрату документа, видавник «Волинська реклама». Форма власності приватна, власник ОСОБА_3 .

У даному судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_3 вважала втраченим державний акт, тому реєстрація належного їй речового права у березні 2017 року, а саме, права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0831, проведена на підставі копії Державного акта.

З наданих під час розгляду справи пояснень третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_7 вбачається, що оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0831, площею 1.4144 га серії ВЛ №046021, виданий Луцькою райдержадміністрацією Волинської області 15 березня 2006 року був наданий відповідачкою ОСОБА_3 для підтвердження права власності при укладенні оскарженого договору міни від 14 березня 2008 року та знаходиться в матеріалах нотаріальної справи.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові».

Про те, що відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові зазначено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21.

Касаційний цивільний Суд у складі Верховного Суду при розгляді справи № 177/1942/16-4 у постанові від 22 червня 2020 року зробив правовий висновок про те, що тлумачення статей 215, 216 ЦК України та статей 651 653 ЦК України свідчить, що законодавець розмежовує конструкції «недійсність договору» та «розірвання договору», як за підставами, так і за своїми правовими наслідками. Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору не є підставою для його визнання недійсним.

Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суд при розгляді цивільної справи N 761/12692/17 у постанові від 17 червня 2021 року зробив такий правовий висновок: « Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину».

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 , звертаючись з позовом посилалась на те, що договір міни, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 14.03.2008, зареєстрований в реєстрі за номером 883, є недійсним в силу статей 215, 235 ЦК України, як такий, що є удаваним та порушує її право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0831, яке набуте за договором міни, укладеним між нею та ОСОБА_3 30 березня 2017 року.

Суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги про визнання договору міни недійсним, залишив поза увагою відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів про те, що позивач ОСОБА_1 станом на день укладення оспореного договору була власником, чи землекористувачем цієї земельної ділянки, або ж мала інше, передбачене законом право на цю земельну ділянку, у зв`язку з чим не доведено порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу ОСОБА_1 , яка звернулася до суду, саме на момент укладення договору міни від 14.03.2008 року.

Відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові, незалежно від інших встановлених обставин, тому апеляційний суд не погоджується з мотивами суду першої інстанції про відмову у позові у зв`язку з його необґрунтованістю.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 не довела порушення, оспорення, невизнання її прав на спірну земельну ділянку на день укладення договору міни від 14.03.2008, тому у задоволенні позову у зазначеній частині належить відмовити саме з цієї підстави.

З урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 , Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суд при розгляді цивільної справи N 761/12692/17 у постанові від 17 червня 2021 року, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 , подану її представником ОСОБА_6 належить задовольнити частково, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, а саме, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання договору міни недійсним змінити, викласти мотивувальну частину рішення в зазначеній частині позовних вимог в редакції цієї постанови. Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 , оскільки вважає за необхідне змінити мотивувальної частини рішення не шляхом її доповнення, як просить відповідач, а шляхом викладення мотивувальної частини рішення в оскарженій частині в редакції постанови апеляційного суду.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про відмову у позові про визнання договору міни недійсним у зв`язку з відсутністю порушеного права позивачки ОСОБА_1 , і це є самостійною підставою для відмови у позові, незалежно від інших встановлених обставин,змінив мотивувальну частину рішення в оскраженій частині, суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про невідповідність висновку суду що невизнання позову відповідачем ОСОБА_3 , щодо неодержання останньою доплати за договором міни,щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_16 лише в 2017 році, щодо правильності оформлення нотаріусом ОСОБА_7 документів і записів в реєстрах при посвідченні попореного договору міни, визначення розміру державного мита, не виготовлення відповідачем ОСОБА_3 державного акта на обміняну земельну ділянку в Любешівському районі, не набуття права власності ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку унаслідок обміну.

Доводи апеляційної скарги що невідповідності технічної документації та недійсності державного акта апеляційний суд відхиляє, оскільки рішення суду в частині вирішення позовних вимог про скасування державного акта ніким не оскаржене та апеляційним судом не переглядається.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, зокрема, що суд не сприяв у реалізації прав позивачу ОСОБА_1 , позбавив процесуальної справедливості та змагальності та безпідставно, на думку позивача у витребуванні доказів: нотаріальної справи в нотаріуса ОСОБА_7 про посвідчення 06.03.2008 договору міни № 761 та з ГУ Держгеокадастру у Волинській області: про власників земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:002:0187, :01:002:0185, :01:002:0186, :03:001:3460, :03:001:3461, :03:001:3462, :03:001:3463, оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку :01:001:1030, виготовленого ОСОБА_5 на підставі договору міни від 06.03.2008, про виклик відповідача ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_10 , витребування в нотаріуса Ходачинської Н.І. оригіналу реєстру нотаріальних дій із записами про реєстрацію 14.03.2008 договору міни за № 883, про доручення витягу із Технічної документації щодо відновлення меж в натурі щодо спірної земельної ділянки, копій договорів купівлі-продажу земельних ділянок від червня 2013 року, копії державних актів ОСОБА_1 на сусідню земельну ділянку із спірною та інших документів, клопотання від 01.02.2024, виклик свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , долучення додаткових пояснень щодо кримінальних правопорушень від 29.02.2024, звукозаписів розмов із свідком ОСОБА_12 , та інших вимог клопотання від 19.03.2024, 11-19.03.2024, та інших доказів, оскільки при відмові у задоволенні клопотань судом враховано вимоги ч.І ст. 83-84 ЦПК України. Та обставина, що головуючий у справі недостатнього обґрунтував підстави відмови у задоволенні клопотань не слугує підставою ні для задоволення позову, ні для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки саме такі дії не призвели до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 , подану представником ОСОБА_6 , позивачка ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що представник ОСОБА_6 є адвокатом, зареєстрований в системі «Електронний суд», а тому ще 29 березня 2024 року отримав копію оскарженого рішення суду першої інстанції, отже подав апеляційну скаргу з пропуском строку. З приводу викладеного апеляційний суд зазначає, що ухвалою апеляційного суду від 21 травня 2024 року поновлено строк апеляційного оскарження відповідачу ОСОБА_5 , за заявою її представника ОСОБА_6 , який надав фотокопію довідкового листа до справи, на підставі якої встановлено, що копію судового рішення від 20 березня 2020 року представником отримано 04.04.2024 року.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що після виготовлення 29 березня 2024 року копія повного тексту рішення була направлена лише третій особі на стороні відповідача нотаріусу ОСОБА_7 .

Довідкою, складеною секретарем судового засідання ОСОБА_14 , яка є в матеріалах справи т.4 а.с. -124-125 повідомлено, що представник відповідача ОСОБА_6 не був внесений в обліково-статистичну карту документообігу, тому рішення не отримав в системі «Електронний Суд».

Апеляційний суд не наділений повноваженнями перевіряти виконання посадових обов`язків секретарем судових засідань суду першої інстанції, на час відкриття провадження було враховано докази щодо дати вручення рішення суду, які надані стороною.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання в даному судовому засіданні представника позивача ОСОБА_17 на те, що при розгляді указаного спору суд має виходити із доведення порушення прав позивача на день вирішення справи, оскільки такі доводи суперечать усталеній судовій практиці та правовим висновкам Верховного Суду, які викладені в постановах від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21, від 22 квітня 2021 року у справі № 367/3853/16-ц, у постанові від 22 червня 2020 року справи № 177/1942/16-4.

Обгрунтовуючи свою позицію представник ОСОБА_17 послався на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суд увід 09 квітня 2019 року , справа № 908/1194/18, але в цій постанові, виходячи із обставин справи, розглядався позов особи колишнього орендаря земельної ділянки про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного після фактичного розірвання договору оренди землі. Тобто у справі, на яку посилається представник ОСОБА_17 , фактичні обставини не є тотожними обставинам справи, що розглядається апеляційним судом. Посилання представника на пункт постанови (пункт 23) у якому зазначено, що «.. У розумінні приписів наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння» помилково тлумачиться представником відокремлено від інших обставин та мотивів постанови Верховного Суду, у той час як висновки цієї постанови узгоджуються з висновками, які викладені в постановах Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21, від 22 квітня 2021 року у справі № 367/3853/16-ц, у постанові від 22 червня 2020 року справи № 177/1942/16-4, які ураховуються апеляційним судом при вирішенні даної справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 , а також аргументи відповідача ОСОБА_3 , викладені у відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , та аргументи представника відповідача , викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 про те, що договір міни № 833 від 14.03.2008 не відповідає її волевиявленню, що ОСОБА_5 не набула права власності на спірну земельну ділянку, оскільки в законний спосіб не одержала держаного акта відповідно до вимог чинного на той час законодавства, що мала намір передати у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_9 , отримала від останнього кошти, не мала наміру набувати у власність земельну ділянку ур. Колонія Любешівського району, вважала, що укладає договір з ОСОБА_9 , що не зверталась особисто про отримання довідок щодо спірної земельної ділянки, які є в матеріалах нотаріальної справи, що витяг з бази даних автоматизованої системи державного земельного кадастру виданий на іншу земельну ділянку, відмінну від тієї, що була предметом договору,що право власності ОСОБА_5 на земельні ділянки було зареєстровано всупереч чинному законодавству, щодо допущених порушень нотаріусом Ходачинською Н.І. при посвідченні договору міни та інші доводи, які зводяться до заперечення відповідачем укладення договору міни від 14.03.2008, незгоди з діями нотаріуса Ходачинської Н.І., оскільки всі аргументи, які наведені відповідачем ОСОБА_3 та її представником ОСОБА_4 в апеляційній скарзі та поданих відзивах стосуються визнання позовних вимог особи, права якої оскарженим договором не порушені , а також до заперечення відпоідачкою ОСОБА_3 волевиявлення щодо укладення договору міни від 14.03.2008, у той час як сама відповідачка ОСОБА_3 , будучи стороною договору міни, та вважаючи його таким, що не відповідає її волі, не зверталася до суду з позовом про визнання цього договору недійсним.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягають у відмові в задоволенні поданих представником клопотань про витребування копії поземельної книги на спірну земельну ділянку :04:000:0831 та на земельні ділянки :01:002:0187, :01:002:0185, :01:002:0186 та документів, які слугували підставою для внесення записів, документів з Головного Управління Пенсійного фонду України про страховий стаж, періоди та трудову діяльність ОСОБА_5 , оригіналу та витягу із реєстру нотаріальних дій в нотаріуса Ходачинської Н.І. щодо реєстрації довіреності № 764 та договору міни від 14.03.2008, клопотання від 18.12.2023 про долучення доказів, клопотання про виклик свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_10 оскільки при відмові у задоволенні клопотань судом враховано вимоги ч.І ст. 83-84 ЦПК України. Та обставина, що головуючий у справі недостатнього обґрунтував підстави відмови у задоволенні клопотань не слугує підставою ні для задоволення позову, ні для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки саме такі дії не призвели до неправильного вирішення справи. Вимоги щодо прослуховування в судовому засіданні технічного запису її пояснень, наданих в суді першої інстанції та визнання явки відповідача ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції обов"язковою не грунтуються на законі, а долучені до апеляційної скраги докази знаходяться в матеріалах спарви.

Інші доводи апеляційних скарг позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_3 , подані особисто та представниками відзиви на апеляційні скарги , зводяться до викладення власного бачення та розуміння подій, одні з яких стосуються укладення договору міни від 14 березня 2008 року, інші - взагалі виходять за межі предмета спору, та які не доводять і не підтверджують про порушення прав та інтерсів позивача на спірну земельну ділянку на момент укладення договору міни від 14 березня 2008 року, тому відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Ураховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку, що мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в оскарженій частині необхідно змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в оскраженій частині в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 подану її представником ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2024 року в даній справі в оскаржуваній частині змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення суду щодо відмови у позовних вимогах про визнання недійсним договору міни від 14 березня 2008 року у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: