Провадження №2/331/1829/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю секретаря Постарнак М.М.,

учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

представники : позивача - адвокат Лихосенко Є.О.,

відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно- розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури в суду,

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позицій учасників справи.

У травні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, яку в подальшому, а саме у липні 2024 року уточнив ( а.с.113-118), за результатами якої просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду у розмірі 3 000 000,00 гривень.

Позов обґрунтовано таким.

29.08.2014 року та 20.01.2015 року були відкриті кримінальні провадження №0000011 та №0000025 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191 КК України.

19.07. 2017 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі №335/5277/15-к ОСОБА_1 було визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 КК України, і виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, прокурором було подано апеляційну скаргу.

27.03.2018 року ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційну скаргу прокурора було задоволено частково, а саме вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2017 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

29.12. 2021 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі №335/5277/15-к ОСОБА_1 було визнано винним в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади на комунальних та державних підприємствах строком на 1 (один) рік.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, засудженим ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на вказаний вирок.

10.05.2023 року ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, а саме: обвинувальний вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.12.2021 року відносно ОСОБА_1 було скасовано ; провадження по справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України у зв`язку із відсутню в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.191 КК України.

Прокурором було подано касаційну скаргу на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10.05.2023 року.

29.02.2024 року постановою Верховного Суду у справі №335/5722/15-к касаційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10.05.2023 року - без змін.

Таким чином з 29.08.2014 року по 29.02.2024 року, впродовж повних 114 місяців, позивач перебував під незаконним слідством та судом.

Положення Конституції України, ЦК України, КПК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» надають такій особі право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Сукупність зазначених умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до ч. З ст. 13 Закону №266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 01 квітня 2024 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 8000 гривень.

Відтак, мінімальний розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню розраховується наступним чином: 114 місяців * 8000,00 грн. = 912 000,00 грн.

Отже, цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Враховуючи той факт, що перебування позивача під незаконним слідством та судом порушило його звичний уклад життя, позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя та погіршило відносини з оточуючими людьми і відношення останніх до його особистості, позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 3 000 000 , 00 грн.

12 червня 2024 року від представника відповідача - Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позов ( а.с.60-65), із змісту якого вбачається, що вказаний відповідач проти позову заперечує з таких підстав.

По- перше, позовну вимогу в частині визначення порядку стягнення коштів позивачем сформовано з порушенням норм матеріального права.

Механізм виконання органами Державної казначейської служби України рішень про стягнення коштів державного бюджету визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі по тексту - Порядок № 845). Пунктом 38 Порядку № 845 передбачено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, в Державній казначейській службі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Зазначений рахунок є рахунком, на якому обліковуються кошти державного бюджету, передбачені на певну мету. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Згідно з додатком 3 до Закону України від 09 листопада 2023 року № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на поточний рік передбачено державні видатки за бюджетною програмою КГТКВК 3504030 «Заходи щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб», яку закріплено за Державною казначейською службою України.

Відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України від 26.02.2002 № 122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 за № 594/6882, єдиний казначейський рахунок - це консолідований рахунок, відкритий Казначейству в Національному банку України для обліку та здійснення розрахунків в системі електронних платежів НБУ. Єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється Казначейством. Отже, підстави для здійснення безспірного списання коштів за судовими рішеннями про стягнення шкоди з єдиного казначейського рахунку, відкритого в Національному банку України, відсутні.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 по справі 910/23967/16, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 по справі № 607/5841/17, від 18.11.2020 по справі № 554/5980/18, від 15.06.2022 по справі № 398/2910/20, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.02.2022 по справі № 757/6203/21 -ц. від 23.02.2022 по справі № 757/23994/20-ц, від 28.04.2022 по справі № 464/5200/19, від 25.01.2023 по справі №757/4091/20-ц, від 04.10.2023 по справі № 757/5351/21-ц висловлено правову позицію, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини рішень не повинні містити відомості про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

По-друге, суттєві моральні страждання, про які позивачем зазначено у позові є лише припущеннями, оскільки будь-яких доказів на їх підтвердження суду не надано.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 9.11.2023 року « Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, визначено на рівні 1 600,00 грн. Отже, застосування для розрахунку розміру завданої позивачеві моральної шкоди мінімальної заробітної плати у розмірів 8 000,00 грн. є невірним, а визначений у позовній заяві розмір моральної шкоди значно перевищує гарантований законом мінімальний розмір відшкодування.

12 червня 2024 року від представника відповідача Запорізької обласної прокуратури до суду надійшов відзив на позов ( а.с.74-83), із змісту якого вбачається, що вказаний відповідач проти позову заперечує з таких підстав.

По-перше, виходячи з положень статті 13 Закону України « Про державний бюджет України на 2024 рік» мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача, який гарантовано державою, становить 161 653,33 грн. ( 101 місяць (період перебування ОСОБА_1 під кримінальним переслідуванням з 09.12.2014 року дата повідомлення про підозру, по 10.05.2023 року-дата набрання законної сили реабілітуючим рішенням) х 1 600,00 грн. ( розмір мінімальної заробітної плати) = 161 600,00 грн.; 1 день = 1 * 1600/30 = 53,33 грн.).

Отже, суд повинен визначити період кримінального переслідування та розмір шкоди згідно з вимогами ч.3 ст. 13 Закону України « Про державний бюджет України на 2024 рік» ( у даному випадку- 161 653,33 грн.), а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірів ( за вимогою позивача 3 000 000,00 грн.), повинен обґрунтувати такий розмір шкоди відповідними мотивами та обставинами, підтвердженими позивачем належними, допустимими достовірними доказами.

Проте, позивачем не обґрунтовано та не доведено розмір моральної шкоди відповідними мотивами та обставинами, не надано доказів на її підтвердження.

По-друге, позиція вказаного відповідача щодо порядку стягнення коштів співпадає з позицією співвідповідача по цій справі - Державної казначейської служби України, викладеної , викладеної у відзиві на позов.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

13.06.2024 року від представника відповідача Запорізької обласної прокуратури до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду ( а.с.131-132,135-137).

9.09.2024 року від представника Запорізької обласної прокуратури до суду надійшло клопотання про залишення без розгляду клопотання Запорізької обласної прокуратури від 12.06.2024 року про залишення позову без розгляду ( а.с.140).

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі суд) від 28 травня 2024 року провадження у цій справі відкрито ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні ( а.с. 38-39).

Ухвалою суду від 22 липня 2024 року строк проведення підготовчого провадження по цій справі продовжено до 10 вересня 2024 року ( а.с.122,123).

Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.144-145).

В суді позивач та його представник, кожен в окремості, позовні вимоги підтримали; просять їх задовольнити з підстав, викладених у першій заяві по суті справи, з урахуванням уточнень.

Представники відповідачів, в суді, кожен в окремості, проти позову заперечують з підстав, викладених у заявах по суті справи відзивах на позов.

Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом ; зміст спірних правовідносин; оцінка Суду.

Судом встановлено що СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальні провадження № 000001; від 29 серпня 2014 року та № 0000025 від 20 січня 2015 року за ознаками вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

У кримінальному провадженні № 0000011 від 29 серпня 2014 року ОСОБА_1 04 грудня 2014 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України ( а.с.86-89).

У кримінальному провадженні № 0000025 від 20 січня 2015 року ОСОБА_1 27 квітня 2015 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України ( а.с.94-98).

За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000011 прокурором прокуратури м. Запоріжжя Гресь Д.Ю затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191 КК України, який 29 січня 2015 року скеровано для розгляду до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ( а.с.90-93).

Крім того, за результатами досудового розслідування у кримінальному: провадженні № 0000025 прокурором прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_5 затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 191 КК України, який 29 травня 2015 року скеровано для розгляду до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ( а.с.99-102).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2015 року у справі № 335/5277/15-к вказані кримінальні провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191 КК України об`єднані в одне провадження.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2017 року у справі № 335/5277/15-к ОСОБА_1 визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.191 КК України, і виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 березня 2018 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2017 року щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, та призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади на комунальних та державних підприємствах строкові на один рік ( а.с.9-14).

На підставі ст. 49, ч. 4 ст. 74 КК України ОСОБА_1 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягненню до кримінальної відповідальності.

Об`єднані кримінальні провадження № 0000011 від 29 серпня 2014 року та №0000025 від 20 січня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, закрито.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 травня 2023 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2021 року скасовано. Кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України, у зв`язку із відсутню в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.191 КК України ( а.с. 15-25).

Постановою Верховного Суду від 29 лютого 2024 року ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10.05.2023 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора, без задоволення ( а.с.26-29).

Виходячи із встановлених обставин вбачається, що ОСОБА_1 , який є позивачем у цій справі, перебував під слідством і судом у період з 04 грудня 2014 року ( дата повідомлення про підозру У кримінальному провадженні № 0000011 від 29 серпня 2014 року) по 10 травня 2023 року ( дата ухвалення рішення апеляційним судом про закриття провадження у кримінальній справі за п. 2 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України), що становить 101 місяць та 1 день.

Між тим, позивач вважає, що під слідством і судом він перебував у період з 29 серпня 2014 року ( дата внесення відомостей до ЄРДР і відкриття першої кримінальної справи за № 0000011) по 29 лютого 2024 року ( дата ухвалення рішення Верховним Судом про залишення без змін ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10.05.2023 року), що становить 114 місяців.

Такі доводи сторони позивача є помилковими, оскільки період часу, протягом якого здійснювався перегляд судових рішень, якими особа була незаконно визнана винною у вчиненні злочинів, охоплюється поняттям « перебування під слідством і судом», а право на відшкодування моральної шкоди виникає в особи після повної її реабілітації.

Відповідно до п. 14 статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України № 9-рп/99 від 27.10.1999 року у справі № 1-15/19 надане тлумачення щодо того, з якого моменту особа вважається притягнутою до кримінальної відповідальності. Передбачено, що притягнення до відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Кримінальним процесуальним Кодексом України 2012 року поняття « пред`явлення обвинувачення» замінено на поняття « повідомлення особі про підозру» ( статті 276-279 КПК України).

З матеріалів справи встановлено, що повна реабілітація позивача відбулася в прийняттям ухвали Запорізького апеляційного суду від 10 травня 2023 року про закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку із відсутню в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.191 КК України.

Отже, встановленим в суді строком незаконного перебування ОСОБА_1 під слідством і судом є період з 04 грудня 2014 року по 10 травня 2023 року що становить 101 місяць і 1 день.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з пунктами першим, п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Відповідно до статті 8 Закону України « Про державний бюджет України на 2024 рік» з 1 квітня 2024 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 8 000,00 гривень

Загальний строк перебування позивача під судом та слідством становить 101 місяць. З урахуванням зазначеного мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , який гарантовано державою становить 808 000,00 гривень та розраховано наступним шляхом : 101* 8000= 808 000.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості підновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обгрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

В обґрунтування спричиненої моральної шкоди зазначено, що під час досудового слідства та розгляду справи в суді в період з серпня 2014 року по квітень 2016 року на позивача по місту його роботи було здійснено умови постійного морального та фінансового тиску з боку посадових осіб міської та державної влади - (Щомісячні листи з боку Запорізької об`єднаної державної фінансової інспекції на адресу міського голови та комунальне підприємство з вимогами розірвання коні рак і у з керівником (позивачем) комунального підприємства, як з «винною» особою, видання міським головою незаконного розпорядження №297р від 18.08,2014р. «про вжиття заходів щодо усунення виявлених порушень...», яке зобов`язувало утримувати з заробітної плати позивача щомісячно (за графіком) її частину, таким чином з позивача було незаконно утримано в період досудового слідства (в 2014 році) 5067,00 грн.. що дорівнює 4,16 мінімальних заробітних плат на той період.

Також в засобах масової інформації періодично з`являлися неправдиві та неправомірні публікації, щодо позивача, який начебто «скоїв кримінальні дії».

У результаті постійного морального та фінансового тиску позивач був вимушений написати заяву «за згодою сторін» про звільнення з посади директора комунального підприємства з 01.04.2016 року.

В період з 06.2016 року по 06.2017 року позивач був зареєстрований у Запорізькому обласному центрі зайнятості, але за результатами більш-менш рівноцінного працевлаштування не знайшлося, враховуючі на те, що позивач знаходився під кримінальним переслідуванням. В подальшому кримінальна переслідування ставилося основним фактором при спробах працевлаштування.

Єдиним періодом працевлаштованості була посада голови ОСББ «Соборний 148» з 15.08.2019р. по 01.04.2021р, з офіційною виплатою мінімальної заробітної плати на той період.

Таким чином, на протязі 65,5 місяців (з 01.04.2016 - 01.06.2016 (2міс.), 01.06.2017 - 15.08.2019 (26,5 міс.), 01.04.2021 - 01.05.2024 (37 міс.), або 5,46 років позивач не отримував заробітної плати, не мав доходу і буде позбавлений пенсійного стажу.

В додатку до позову надано розрахунок втрат доходів позивача за 65, 5 місяців, що в середньому складає, без врахування соціальних виплат - 1 830 321 грн. (в середньому за місяць 27 944,00 грн.)( а.с.30,31).

Враховуючи той факт, що перебування позивача під незаконним слідством та судом , яке тривало понад 9 років, безумовно порушило його звичний уклад життя, позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя та погіршило відносини з оточуючими людьми і відношення останніх до його особистості, суд вважає , що заявлена позивачем сума моральної шкоди у розмірі 3 000 000, 00 грн. є достатньою та справедливою компенсацією за спричинену йому моральну шкоду .

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савуда проти України», № 12868/05, рішенця від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06,2004р.)

Також суд приходить до висновку, що завдана позивачеві моральна шкода має бути відшкодована за рахунок державного бюджету.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого само врядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

За приписами статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.

Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України.

Зважаючи на те, що обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, за ст.1176 ЦК України покладається на державу, а не на прокуратуру чи Казначейську службу, то і моральна шкода та судові витрати мають бути компенсовані позивачеві за рахунок держави, а не за рахунок відповідних юридичних осіб.

За вказаних обставин визначений судом розмір моральної шкоди підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Що стосується доводів представника Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, викладених у відзиві на позов, слід зазначити таке.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною ним у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 490/5121/17, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України). Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316цс19), від 18 грудня 2019 року у справі №688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19). Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Саме такий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першо статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Судові витрати суд розподіляє у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити.

Стягнути з Державної казначейської служби України ( адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6, ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди 3 000 000 ( три мільйони грн.) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державної казначейської служби України ( адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, буд.6, ) на користь держави судовий збір в розмірі 7 570 ( сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з Запорізької обласної прокуратури ( адреса місцезнаходження : м. Запоріжжя, вуд. Дмитра Апухтіна, буд. 29 а, ) на користь держави судовий збір в розмірі 7 570 ( сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 листопада 2024 року.

Суддя: Н.Г.Скользнєва