Справа № 134/1236/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 листопада 2024 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Кантонистої О.О.

за участю: секретаря судового засідання Франко О.Г.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачки адвоката Панасюка В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних,

встановив:

10 липня 2024 року до Крижопільського районного суду Вінницької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (далі - ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК») до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказує, що 02 вересня 2008 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 195-Ф/08, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 18 000,00 доларів США.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року (справа № 2-125/2010 р.) ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість по кредиту і процентах в сумі 19 222,18 доларів США та 2 500,21 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів, а також понесені судові витрати.

Обставини щодо укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів за договором, порушення умов кредитного договору та розміру заборгованості встановлені вищевказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, тому доказуванню не підлягають.

Стягнута рішенням суду заборгованість за кредитним договором погашалася частинами.

Разом з тим, зобов`язання відповідачки щодо сплати заборгованості за кредитним договором не припинилося, тому банк має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення.

З моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, виходячи із простроченої суми заборгованості, банк нарахував 3 % річних за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року в розмірі 2 145,13 доларів США.

Так, згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідно до яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, право на позов у банку виникло 12 березня 2017 року, останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 12 березня 2020 року. Однак, ураховуючи продовження строку позовної давності на строк дії карантину, банк просить стягнути 3 % річних за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, тобто у межах строку позовної давності.

Враховуючи викладене, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 2 145,13 доларів США, а також понесені судові витрати.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 22 липня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Протокольною ухвалою Крижопільського районного суду від 05 вересня 2024 року розгляд справи відкладено в зв`язку з першою неявкою відповідачки.

Протокольною ухвалою Крижопільського районного суду від 25 вересня 2024 року розгляд справи відкладено через неявку в судове засідання учасника справи (відповідачки), щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Протокольною ухвалою Крижопільського районного суду від 24 жовтня 2024 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідачки адвоката Панасюка В.Б., яке він мотивував необхідністю надати власний розрахунок заборгованості.

В судовому засіданні 11 листопада 2024 року представник позивача - ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідачки адвокат Панасюк В.Б. заперечив проти задоволення позову, оскільки, на його думку, банк нарахував заборгованість та звернувся до суду поза межами строку позовної давності.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 02 вересня 2008 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 195-Ф/08, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 18 000,00 доларів США.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року у справі № 2-125/2010 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість по кредиту і процентах в сумі 19 222,18 доларів США та 2 500,21 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів, а також понесені судові витрати.

Зазначене рішення набрало законної сили 26.10.2008 року.

Оскільки відповідачка має невиконані зобов`язання перед ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» за кредитним договором № 195-Ф/08 від 02 вересня 2008 року, банком відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 2 145,13 доларів США.

Дані обставини підтверджуються: копією кредитного договору № 195-Ф/08 від 02 вересня 2008 року, копією рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року у справі № 2-125/2010 р., випискою по особовому рахунку з 02.09.2008 по 09.06.2024, розрахунком заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 195-Ф/08 від 02 вересня 2008 року.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі № 127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 року у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Згідно рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 195-Ф/08 від 02.09.2008 року станом на 02 листопада 2009 року. При цьому, 3 % річних від простроченої суми в суму боргу не включалися.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, 3 % річних у даній справі слід розрахувати виходячи з суми заборгованості, встановленої рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року у справі № 2-125/2010 р., та з урахуванням коштів, внесених відповідачкою на погашення заборгованості, за період від дати його винесення і до дати звернення до суду з цим позовом, в межах останніх трьох років, які передували подачі позову.

Враховуючи, що банком проведено розрахунок відповідальності за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України з розрахунку мінімального розміру процентів, а саме 3 % річних, підстав для його зменшення судом не вбачається.

Щодо посилання представника відповідачки на пропуск позивачем позовної давності суд враховує наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Тобто, з березня 2020 року строки позовної давності продовжені.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022 р., який набрав чинності 17.03.2022 р., розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» (із змінами), в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та у період ведення воєнного стану, цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що у цій справі підлягають застосуванню пункти 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо продовження строків позовної давності.

Отже, з огляду на продовження строку позовної давності на строк дії карантину та на період воєнного стану, враховуючи наявність невиконаного судового рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року, суд вважає, що позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення 3 % річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022, оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений вищевказаними нормативними актами, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, про що заявлено представником відповідачки.

Представлений позивачем розрахунок 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідає даним наявної в матеріалах справи виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 2 145,13 доларів США.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 422,40 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 2 145,13 доларів США (дві тисячі сто сорок п`ять доларів США, 13 центів).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні, 40 копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК», місцезнаходження: вул. Єреванська, буд. 1, м. Київ, .

Відповідачка: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 18 листопада 2024 року.

Суддя: