Справа №:755/5998/16-ц
Провадження №: 2/755/1008/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" червня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , яка є також правонаступником правонаступника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Десята київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять суд: визнати недійсним заповіт від 27.01.2007, посвідчений державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Партолою М.Д., укладений від імені ОСОБА_8 на ОСОБА_2 .

Свої позовні вимоги позивачі, з урахуванням уточнення позовної заяви, обґрунтовували тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1999, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, позивачі разом із ОСОБА_8 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. За час свого життя, ОСОБА_8 залишила заповіт на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якого заповіла належну їй 1/3 частину вищевказаної квартири. Даний заповіт був складений 28.01.2007, посвідчений державним нотаріусом 10-ї київської державної нотаріальної контори Партолою М.Д. Про існування даного заповіту офіційно позивачам стало відомо лише в 2011 році, після звернення ОСОБА_2 до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про визнання їй додаткового строку для подання заяви прийняття спадщини та зобов`язання вчинити дії. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27.11.2012 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та визначено ОСОБА_2 додатковий строк терміном 3 місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 .. Вищевказане рішення Дніпровського районного суду міста Києва набрало законної сили 10.04.2013, оскільки було оскаржено ОСОБА_5 в апеляційному порядку, однак її апеляційна скарга була відхилена, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Виходячи з такого у ОСОБА_2 починаючи з 10.04.2013 року виник строк для подання заяви про прийняття спадщини, а у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 загальний строк позовної давності для оскарження самого заповіту. В подальшому, заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25.04.2014 за ОСОБА_2 було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно в 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 , а заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16.04.2014 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні вищевказаною квартирою шляхом передачі ОСОБА_2 ключів від даної квартири, а також визначений порядок користування даною квартирою, шляхом виділення в користування ОСОБА_2 ізольованої житлової кімнати площею 13,7 кв.м. Обидва заочних рішення Дніпровського районного суду м.Києва, набули законної сили. Проте, незважаючи на прийняті судові рішення, вирішили звернутись до суду з даним позовом для захисту своїх законних прав та інтересів, оскільки є об`єктивні сумніви вважати, що заповіт який залишила померла ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_2 не відповідав її внутрішній волі та був складений ОСОБА_8 в стані, коли вона частково або повністю не розуміла значення своїй дій.

Так, за час свого життя, ОСОБА_8 постійно проживала разом зі своєю донькою ОСОБА_5 та онукою ОСОБА_4 , а також зі своїм чоловіком в спірній квартирі. Вона ніколи не казала та не висловлювала бажання заповісти своє майно, або відчужити його на користь ОСОБА_2 , а також нікого з членів родини не повідомляла про існування складеного заповіту. Навпаки, вона завжди казала про своє бажання заповісти належну їй частку квартири після її приватизації на користь ОСОБА_9 , яка є її онукою. Однак, основні сумніви щодо дієздатності ОСОБА_8 при підписанні заповіту викликав її стан здоров`я. Під час свого життя, ОСОБА_8 тяжко хворіла на серцево-судинні хвороби, а також порушення мозкового кровообігу, що підтверджується виписками з лікарень і ці захворювання могли вплинути на її дієздатність, а також на здатність керувати своїми діями. Якщо, проаналізувати зміст виписок з лікарень стосовно стану здоров`я ОСОБА_8 , стає зрозумілим, що остання мала вкрай негативний стан здоров`я та страждала на хвороби, які могли істотно впливати на її свідомість та приймала медичні препарати, які також могли впливати на її здатність керувати своїми діями. Зазначили, що чітко визначити стан дієздатності та здатність керувати своїми діями на час підписання ОСОБА_8 , оспорюваного заповіту, може лише висновок посмертної судово-медичної експертизи.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Бартащук Л.П. від 25.04.2016 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, справа призначена до судового розгляду.

30.05.2016 до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Бартащук Л.П. від 30.05.2016 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

30.05.2016 постановлено ухвалу про витребування доказів.

21.06.2016 до суду з Десятої київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 .

23.06.2016 до суду від представника відповідача надійшли доповнення до заяви про застосування строку позовної давності.

23.06.2016 до суду надійшло клопотання представника позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - ОСОБА_10 про виклик свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які зможуть надати свідчення щодо стану здоров`я та рівня самопочуття ОСОБА_8 за життя, повідомити про взаємовідносини сторін з померлою та клопотання представника відповідача про допит свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_14

23.06.2016 постановлено ухвалу про витребування доказів.

13.07.2016 до суду надійшли пояснення Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

28.07.2016 до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на позовну заяву.

03.08.2016 постановлено ухвалу про витребування доказів.

25.08.2016 до суду надійшли пояснення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Партоли М.Д., у яких приватний нотаріус пояснила, що 28.01.2007, перебуваючи на посаді державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори, на особисте прохання гр. ОСОБА_8 був посвідчений від її імені заповіт. При цьому, особу ОСОБА_8 було встановлено за її паспортом, дієздатність її перевірено, з`ясовано намір та її волевиявлення, роз`яснено про наслідки вчинюваного правочину та здійснено запис до реєстру нотаріальних дій. Наголошувала на тому, що фізичний стан ОСОБА_8 не викликав у неї жодного сумніву. Вона перебувала при здоровому розумі, особисто виразила свою волю і бажання щодо складання заповіту та особисто призначила особу, на яку склала заповіт. На запитання нотаріуса відповідала і реагувала адекватно. Запевнила, що заповідач діяла добровільно, усвідомлювала значення своїх дій і могла керувати ними. Текст заповіту прочитала особисто вголос і особисто підписала його у присутності нотаріуса. Посвідчений нею заповіт відповідав внутрішній волі ОСОБА_8 . Процедура посвідчення заповіту здійснена нею у відповідності до вимог чинного законодавства. Заперечила проти посилань позивача на перелічені наявні хвороби ОСОБА_8 як перешкоди у реалізації права особи на складання заповіту. Дієздатність заповідача нею було перевірено та сумніву не викликала. Позивачі, а також їх представник, не були присутні при складанні та посвідченні заповіту ОСОБА_8 , а тому їх вимоги про визнання недійсним правочину з вказаних у позовній заяві причин, у тому числі і у відповідності до ст. 225 Цивільного кодексу України є надуманими, як зацікавлених осіб, не обґрунтованими, не мають законних підстав і не можуть бути прийняті до уваги.

08.09.2016 постановлено ухвалу про витребування доказів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.09.2016 призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним судову психіатричну (посмертну) експертизу, провадження у справі зупинено.

23.09.2016 постановлено ухвалу про виправлення описки.

28.11.2016 постановлено ухвалу про витребування доказів.

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва № 112 від 30.01.2017, відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2017, справа передана в провадження судді Астахової О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2017 відновлено провадження у справі позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні 31.01.2018, враховуючи положення п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017, визначено про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

25.10.2018 до суду від позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2018 по справі призначено судово-психіатричну (посмертну) експертизу, та провадження у справі зупинено.

19.02.2019 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_15 про витребування доказів з архіву Дніпровського районного суду м. Києва, що містяться у матеріалах цивільної справи № 2604/13840/12.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2019 поновлено провадження у справі позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, справа призначена до підготовчого засідання.

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №194 від 20.05.2020, відповідно до пункту 19 розділу VІІІ Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 7.54 розділу VІІ Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2020, справа передана в провадження судді Катющенко В.П.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва Катющенко В.П. від 25.05.2020 прийнято цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, до свого провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

10.07.2020 судом постановлено ухвалу про виправлення описки.

16.09.2020 від відповідача, ОСОБА_2 , надійшли заяви про розгляд справи без її участі, а також - про застосування строку позовної давності.

Ухвалою суду від 05.11.2020 витребувано від П`ятої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 198/2020 від 13.05.2020, заведеної після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

23.11.2020 до суду від П`ятої київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи № 198/2020.

Ухвалою суду від 22.12.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, залучено правонаступника позивача ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_6 .

04.02.2021 до суду надійшли клопотання відповідача, ОСОБА_2 , про допит свідків, а також про розгляд клопотань та інших питань, які судом не були вирішені раніше, зокрема: заяви про застосування строку позовної давності, клопотання про визнання доказу недопустимим, клопотання про витребування доказів зі справи № 2604/13840/12.

04.02.2021, ухвалами суду, постановленими у порядку ч. 4 ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання представника правонаступника позивача ОСОБА_6 та позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної (посмертної) експертизи та задоволено заяву представника правонаступника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_1 про залучення до участі у справі у якості третьої особи - ОСОБА_7 , зобов`язано позивача та відповідачів направити протягом двох днів, з дня отримання копії даної ухвали, залученій третій особі заяви по суті справи з відповідними додатками, що були подані до суду, а докази такого направлення подати до суду. Учасникам справи роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи.

14.04.2021 до суду від відповідача ОСОБА_2 , надійшло клопотання про долучення доказів.

19.04.2021 до суду надійшла заява третьої особи, ОСОБА_7 , про застосування строку позовної давності та заперечення позов.

Щодо застосування строку позовної давності третя особа ОСОБА_7 зазначила, що позовна заява подана до суду після спливу строку позовної давності. Підтвердженням того, що відповідачі дізналися про існування заповіту є відмова на власноруч написану ОСОБА_5 заяву від 16.02.2011 на отримання спадщини, відтак строк позовної давності сплинув 17.02.2014, а позов було пред`явлено через два роки після спливу строку позовної давності.

Заперечуючи проти позовних вимог третя особа ОСОБА_7 вказала, що позов поданий з пропущенням строку позовної давності, з усвідомленням, що позов поданий безпідставно. Ставлять під сумнів дієздатність ОСОБА_8 , з якою проживали спільно останні три роки перед смертю, після складання заповіту. Їм добре відомо, що ОСОБА_8 весь цей час була адекватна та не була психічно хворою, не знаходилась на будь-якому обліку (не була алко- чи наркозалежною), не визнавалась судом недієздатною. Є підтвердження того, що після складання заповіту ОСОБА_8 самостійно відкривала банківські рахунки, самостійно проводила банківські операції по переказу коштів, нарешті самостійно отримувала пенсійні виплати. Про те, що подача даного позову не несе за собою бажання захистити свої права свідчить небажання відповідачів оплатити судово-медичну експертизу, яка двічі призначалась судом.

07.05.2021 до суду надійшла заява третьої особи, ОСОБА_7 , про застосування строку позовної давності

Ухвалою суду від 18.05.2021 закрито підготовче провадження у цій цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті; у судове засідання викликано сторін та свідків. Також постановлено після заслуховування вступного слова учасників справи та допиту свідків у судовому засіданні, направити матеріали даної цивільної справи до Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України (04080, м. Київ, вул. Кирилівська 103) для проведення судово-психіатричної (посмертної) експертизи, яка призначена ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2018.

08.07.2021 ухвалами суду, постановленими у порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, заяву відповідача про визнання причин неподання доказів відповідачем у встановлений строк визнано поважним, поновлено строк на подання доказів та долучено докази до матеріалів справи, які долучені до клопотання від 29.06.2021; долучено пояснення відповідача щодо доказу; долучено клопотання третьої особи про розгляд справи у її відсутність.

18.01.2022 постановлено ухвалу про застосування приводу до свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17

23.02.2022 представник позивача ОСОБА_1 заявив до суду клопотання про відмову від допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_12

23.02.2022 ухвалами суду, постановленими у порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, прийнято відмову представника позивача ОСОБА_1 від допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_12 ; роз`яснено про те, що подання доказів є правом сторони, яка заявила про такий доказ; відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про допит свідка ОСОБА_17 , оскільки відповідачем не вжито заходів щодо явки такого свідка до суду.

23.02.2022 матеріали справи направлено до Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України для проведення судово-психіатричної (посмертної) експертизи, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2018.

Ухвалою суду від 03.03.2023 призначено дану цивільну справу до судового засідання.

Ухвалою суду від 11.04.2023 клопотання представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі задоволено та зупинено провадження у даній справі до вступу до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 13.03.2024 поновлено провадження у даній цивільній справі.

Ухвалою суду від 30.05.2024 залишено без задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 про повторне направлення матеріалів цивільної справи до експертної установи для проведення експертизи.

Ухвалою суду від 30.05.2024 залишено без розгляду клопотання представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної (посмертної) експертизи.

Ухвалою суду від 30.05.2024 визнано заяву представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Катющенко В.П. необґрунтованою та відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Катющенко В.П., що подана в межах розгляду даної цивільної справи.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 , яка є також правонаступником правонаступника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - ОСОБА_1 заявлений позов підтримав та просив його повністю задовольнити. Зазначив, що за життя ОСОБА_8 жила по АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які за життя доглядали за ОСОБА_8 . На даний час у квартирі проживає ОСОБА_4 Померла ОСОБА_8 приймала певні ліки, які могли вплинути на її сприйняття не в кращу сторону. Відповідачі знаючи про це, схилили ОСОБА_8 до укладення заповіту. Вказав, що на січень 2007 року померла ОСОБА_8 хворіла гіпертонією та мала порушення кров`яного обігу мозку, при цьому, зазначив, що не знає, які ліки приймала померла. Про заповіт позивачі дізналися в 2011 році. Звернулися з даним позовом лише у 2016 році, оскільки розглядались інші цивільні справи за їх позовами. Вказав, що йому невідомо про те, що перешкоджало позивачам раніше звернутися до суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала до суду письмове вступне слово, в якому вказала, що займалася маминим здоров`ям. У 1997 році врятувала їй життя. Періодично жила з нею, іноді ні. При цьому, ОСОБА_4 по півроку жили на дачі та в цей час вона здійснювала догляд за матір`ю. Пояснила, що не знає за яких обставин ОСОБА_8 склала на неї заповіт. Зазначила, що пропонувала мамі переїхати до неї, однак на 5 поверх без ліфта у будинку мама не захотіла переїжджати, хоча дуже хотіла проживати разом. Квартира АДРЕСА_1 , де влаштований ліфт, тому мама мала можливість виходити та їздити до своєї сестри 3-4 рази на рік, та їздити з нею на цвинтар на Байковому - до 2009 року. Вказала, що спадкодавець приймала ліки за призначенням терапевта, проте їй невідомо, хто ці ліки придбавав. З початку 2007 року по вересень 2010 року відносини з ОСОБА_5 були нормальні, неприязних стосунків не було. Вказала, що у період 2006 року часто спілкувались зі ОСОБА_8 , принаймні один раз на тиждень точно, продукти також привозила. Вказала, що відхилень пам`яті та психіки у померлої не було.

Третя особа ОСОБА_3 заперечила проти позовних вимог, з підстав викладених відповідачкою. Вказала, що у період 2006 року часто спілкувались з померлою по телефону, раз на місяць бачилися. Не помічала за померлою психічних відхилень, остання все пам`ятала, при цьому могла забути якісь речі та записувала їх. Не скаржилася у 2006 році на стан здоров`я. З 2003 року вона була у стані ремісії і у лікарні не потрапляла. Вказала, що у ОСОБА_8 з ОСОБА_5 різні стосунки були, іноді дзвонила скаржилась, що вони її ображають - часто було у 2006 році, казала: «я їм ще покажу».

Будучи допитаною у якості свідка третя особа ОСОБА_3 показала суду, що ОСОБА_18 є її тіткою, а ОСОБА_19 - двоюрідною сестрою. ОСОБА_8 - її бабуся. Зазначила, що остання вела активний спосіб життя, пам`ятала завжди про дні народження всіх, номери телефонів. В 1997 році у бабушки - ОСОБА_8 був інфаркт та мама свідка (відповідачка) приїхала, викликала швидку та потім навідувала хвору у лікарні. В 2000 році бабушка була у неврологічній лікарні через інфекційний вірус герпесу, де навідувала її. Вона була у чудовому стані, цікавилась життям рідних. В лютому 2007 року вийшла заміж, було святкування, тому просила прийти бабусю, проте вона надто переймалась тим, що їй нічого одягнути, однак на святкування все ж таки прийшла. Вона впізнавала всіх родичів, раділа, приготувала подарунок. 12.06.2007 святкували день народження мами свідка (відповідачки), куди бабусю привіз її тато, вона спілкувалась з усіма, була привітна, виголошувала тости та побула на святкуванні десь три години. Показала, що 20.06.2007 її чоловік поїхав у відрядження, при цьому не розрахували кошти, а вона (свідок) була вагітна, перебувала під постійним наглядом лікарів. Бабуся приїхала, взяла документи, поїхала в банк, потім привезла документи назад, тому вона все розуміла і нормально оцінювала ситуацію. ІНФОРМАЦІЯ_4 у свідка народилась донька і перша правнучка ОСОБА_8 , остання приїздила на виписку. Вказала, що ОСОБА_8 , все розуміла та керувала своїми діями. Іноді ОСОБА_8 скаржилася, що вона сплачувала за себе комунальні послуги, однак через ОСОБА_20 виникають борги. У 2005 році ОСОБА_8 із своєї ощадної книжки в Ощадбанку погасила за ОСОБА_20 їх борги по комунальним послугам. Повідомила, що у 2006-2007 роках в квартирі по АДРЕСА_3 жили ОСОБА_5 з чоловіком та ОСОБА_4 з цивільним чоловіком. Стосунки у них були різні, ОСОБА_8 любила їх, але іноді дзвонила та скаржилась, що не має чого їсти, тому просила привезти хліба. ОСОБА_8 не повідомляла, що хоче заповіт на ОСОБА_2 скласти. Вказала, що навіть не могли уявити, що у неї буде така заповідальна воля, оскільки вона жила із ОСОБА_5. Показала, що у 2006-2007 роках ОСОБА_8 не скаржилась на стан здоров`я. У цей час дзвонила до ОСОБА_8 рідко, а приходила приблизно один раз на місяць. Були випадки, коли приїздили разом із мамою, а іноді мама була вже там. На ночівлю там не залишалась.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_8 була двоюрідною сестрою її невістки ОСОБА_21 . Зазначила, що з ОСОБА_22 спілкувались та дружили, а з ОСОБА_23 спілкувались лише на свята. Вказала, що ОСОБА_8 часто приїздила до її свекрухи, вони тісно спілкувались. Останній раз бачила ОСОБА_8 під будинком на лавочці, вона була вже у свекрухи та сказала, що поїде до іншої сестри. Зазначила, що ніяких відхилень ні з пам`яттю, ні з чим іншим у неї не було. У ОСОБА_22 на 60-річчя була та у ОСОБА_8 все було нормально. ОСОБА_8 з 1995 року 3-4 рази на рік приїздила до свекрухи. Після її 80-річчя її не бачила і чи приїздила вона до свекрухи не знає.

Відповідач, ОСОБА_2 та третя особа, ОСОБА_7 направили до суду заяви, кожна окремо, у яких просили проводити судові засідання у їх відсутність, через неможливість прибуття у судові засідання.

В подальшому, у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 , яка є також правонаступником правонаступника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - ОСОБА_1 , заявлений позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на те, що заповіт суперечить чинному законодавству, оскільки особа не розуміла значення свої дій. Вказав, що невідомо, за які заслуги ОСОБА_8 оформила заповіт на третю особу, оскільки у той час вона не розуміла значення своїх дій.

В подальшому, у судовому засіданні, третя особа ОСОБА_3 , в задоволенні позову просила відмовити. Послалася на те, що заповіт складений на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ОСОБА_8 постійно жила з донькою ОСОБА_23 та онукою ОСОБА_24 , тому останні мали б знати про всі захворювання ОСОБА_8 . Вказала, що сестри ОСОБА_8 - ОСОБА_25 та ОСОБА_26 були свідками всіх подій та знали про всі обставини, могли б захистити честь та ім`я померлої ОСОБА_8 .. однак не змогли, бо померли. ОСОБА_8 на обліку у лікаря психіатра не перебувала. Також, щодо всіх обставин посвідчення заповіту є письмові пояснення нотаріуса, який посвідчував заповіт. Вказала, що медична картка ОСОБА_8 , яка надана до суду перебувала на руках, тому чи в ній коректні документи - не знає. Вказала, що складення заповіту на рідну донку та онуку є нормальним явищем. Заявила про пропуск позивачами строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Таким чином, суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 років померла ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим 01.09.2010 Кип`ячівською сільською радою Миронівського району Київської області (т.1 а.с. 24).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на її майно, зокрема на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві приватної спільної часткової власності спадкодавиці.

Згідно зі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.12.1999 Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності гр. ОСОБА_8 та членам її сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 9).

На випадок своєї смерті ОСОБА_8 склала заповіт від 27.01.2007, посвідчений державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_27 , зареєстрований в реєстрі за № 1у-57, яким ОСОБА_8 заповіла належну їй на праві особистої власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , якщо ОСОБА_2 помре до відкриття спадщини, не прийме її або відмовиться від її прийняття чи буде усунена від права на спадкування, то вищевказану частину квартири заповіла ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 8).

Заповіт виготовлений нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів на прохання заповідача, до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_8 і власноруч нею підписаний в присутності нотаріуса (т. 1 а.с. 8, зворотній бік).

Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст. 1235 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 1236 Цивільного кодексу України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі, як на підставу заявлених позовних вимог про визнання заповіту недійсним, посилалися на те, що заповідач за життя тяжко хворіла на серцево-судинні хвороби, а також порушення мозкового кровообігу і ці захворювання могли вплинути на її дієздатність, а також на здатність керувати своїми діями. Також заповідач приймала медичні препарати, які також могли впливати на її здатність керувати своїми діями.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є рідними сестрами та доньками померлої ОСОБА_8 . ОСОБА_4 є племінницею ОСОБА_2 та онукою померлої ОСОБА_8 , що сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи.

16.02.2011 ОСОБА_5 , як спадкоємиця по заповіту на майно померлої матері, ОСОБА_8 , звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 78).

08.06.2011 ОСОБА_2 , як спадкоємиця по заповіту на майно померлої матері, ОСОБА_8 , звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 86).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.11.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10.04.2013, визначено ОСОБА_2 додатковий строк три місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 . Перебіг визначеного додаткового строку слід рахувати з дня набрання рішення законної сили.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2014 позов задоволено та усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою в будинку АДРЕСА_3 шляхом вселення ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.04.2014 позов задоволено та визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно - 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 61,62 кв.м., після смерті ОСОБА_8 .

За вимог ч. 1 ст. 1234 Цивільного кодексу України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Судом обґрунтовано встановлено, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми, визначені статтею 1247 ЦК України, - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання (м. Київ, 27.01.2007 о 08:15 год.) та підписано заповідачкою, яка прочитала текст заповіту уголос до його підписання, державний нотаріус Десятої київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_27 , встановила особу заповідача, перевірила її дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України та посвідчила особистий підпис на заповіті, що також підтверджується її особистими поясненнями (т.1 а.с. 184).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні статті 225 Цивільного кодексу України. Частинами першої, другої цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 Цивільного кодексу України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 Цивільного кодексу України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 Цивільного кодексу України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

У відповідності до ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.ст. 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З наданої до суду інформації з медичних установ, з урахуванням наявної у матеріалах справи медичної документації, судом встановлено наступне.

Згідно інформації, наданої у листі ТМО «Психіатрія» у м. Києві № 1185 від 01.07.2016, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на обліку у лікаря-психіатра не перебувала (т. 1 а.с. 160).

Відповідно до наданої інформації Київською міською клінічною лікарнею № 3 № 1288 від 27.07.2016, громадянка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні № 2 Київської міської клінічної лікарні № 3 в період 08.11.00 - 24.11.00, з 03.03.03 - 21.03.03 (т. 1 а.с. 180).

Згідно інформації, наданої у листі спеціалізованої психіатричної МСЕК № 1 м. Києва № 22/18-1 від 28.02.2017, ОСОБА_8 1927 р.н. в архівах психіатричної МСЕК № 1 не значиться (т. 2 а.с. 29).

З медичної документації встановлено, що ОСОБА_8 за життя хворіла, зокрема, але не виключно на: хронічна церебральна судинна недостатність з астено-вегетативним синдромом, герпетичний гангліоліт лівого гассерового вузла, артеріальну гіпертонію, атеросклероз судин головного мозку, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, церебральний атеросклероз та скаржилась, зокрема, але не виключно на поколювання та неприємні відчуття у голові, головний біль, слабкість в кінцівках, запаморочення, загальну слабкість та поганий сон, знижену пам`ять, болі в лівій частині обличчя.

Наведене свідчить, що ОСОБА_8 за життя хворіла на сукупність хвороб, які на переконання суду, у повній мірі не впливали на здатність останньої усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки були ускладеннями серцево-судинних хвороб, на що вказує медична документація. Зазначені хвороби не указують на патології мозку, спрямовані на погіршення пам`яті та неможливості контролювати основні процеси свого життя, унаслідок наявності розладів стійких неврологічних розладів. При цьому, суд ураховує, що у медичній документації відсутні прямі скарги ОСОБА_8 на погіршення, як у період до складення заповіту, так і період після посвідчення заповіту, на наявність неврологічних розладів, зокрема: погіршення пам`яті, неконтрольованість, запаморочення, відсутність концентрації. Як встановлено судом з медичної документації, деякі з цих симптомів супроводжували померлу ОСОБА_8 , однак були зумовлені серцево-судинними захворюваннями.

У той же час, для встановлення об`єктивної істини у справі, зокрема чи страждала померла ОСОБА_8 психічними розладами та чи могла в силу свого психічного стану на момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та чи могла керувати ними, судом призначалась судова психіатрична (посмертна) експертиза.

Однак, судово-психіатричні (посмертні) експертизи у даній справі, на стадії підготовчого провадження призначались двічі, проте проведені не були у зв`язку із їх не оплатою позивачами. В подальшому, за результатами проведених підготовчих дій у даній справі 18.05.2021, судом прийнято рішення про направлення матеріалів справи для проведення експертизи, яка призначена ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2018 після заслуховування вступного слова учасників справи та допиту свідків у судовому засіданні, що і було вчинено 23.02.2022. Поряд з цим, ухвалою суду від 03.03.2023 справа була призначена до судового розгляду без висновку судово-психіатричної (посмертної) експертизи у зв`язку з повторною її не оплатою. У подальшому, судом залишено без розгляду клопотання про призначення судово-психіатричної (посмертної) експертизи у даній справі представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , який у даному процесі представляв також інтереси померлого правонаступника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , оскільки останній не навів суду інших обставин та нових підстав, які б мали бути взяті судом до уваги та зумовлювали обов`язок суду призначити у даній цивільній справі таку експертизу, а також не навів до суду обґрунтованих пояснень щодо невиконання обов`язку з проведення оплати вартості експертизи, призначеної ухвалами суддів Дніпровського районного суду м. Києва Бартащук Л.П. та Астахової О.О., що не надало суду підстав для задоволення заявленого клопотання. Відтак, з урахуванням меж судового розгляду, завдань цивільного судочинства, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження судового розгляду справи та ухвалення рішення у даній справі за наявності доказів, що містяться у матеріалах справи.

При цьому, висновок, за результатами проведення у даній справі судово-психіатричної (посмертної) експертизи, міг би дійсно встановити об`єктивну істину у даній справі. Проте дії позивача у цій частині свідчать про зловживання процесуальними правами, спрямованими на затягування розгляду справи, що наводить переконання суду необхідності подальшого розгляду справи, за наявних у матеріалах справи доказів.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконання щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, суд доходить висновку про відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що померла ОСОБА_8 на час складення оскаржуваного заповіту була неспроможна усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними, зважаючи на наявну у матеріалах справи медичну документацію та покази свідків щодо стану заповідача ОСОБА_8 , беручи до уваги на наявні супутні захворювання у померлої, остання у повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що у сукупності узгоджується із показами допитаних у судовому засіданні свідків, які також не дали суду показів про те, що ОСОБА_8 на час складання заповіту виявляла поведінку, що свідчила про неможливість нею розуміння значення своїх дій та (або) керування ними.

При цьому, судом враховано, що померла заповідачка ОСОБА_8 мала різні захворювання задовго до складання заповіту, при цьому могла здійснювати дії, пов`язані із її життєдіяльністю, самостійно пересуватися містом, допомагати рідним, зокрема онуці ОСОБА_3 , відвідувати рідних, проживаючи з дочкою - позивачами ОСОБА_5 та онукою ОСОБА_4 , допомагати рідним, сплачувати комунальні послуги.

Так, допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_28 показали суду, що ОСОБА_8 дійсно мала захворювання, але вільно розмовляла, розуміла значення своїх дій, надавала чіткі відповіді на запитання, приїздила у гості, пересувалася містом та не викликала занепокоєння своїм станом здоров`я.

ОСОБА_3 будучи допитаною у якості свідка вказала суду, що про складення заповіту ОСОБА_8 не повідомляла, відтак це було виключно її ініціативою та особистим волевиявленням.

Відтак, з урахуванням наведеного, зважаючи на встановлене, позивачем не доведено належними, достатніми та допустимим доказами, що в момент складання заповіту 27.01.2007 ОСОБА_8 , за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними або вчинила цей правочин проти своєї справжньої волі, тобто, що її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Незгода позивача із волевиявленням спадкодавця, при відсутності допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх тверджень, не є підставою для визнання заповіту недійсним.

З-поміж наведеного суд указує на те, що судом не ураховуються покликання відповідача про застосування строків позовної давності у даному цивільному спорі, оскільки спір між сторонами вирішується судом по суті.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат у порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15-16, 225, 1233-1236, 1247, 1248, 1257 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 102, 133, 137, 141, 158, 209, 210, 247, 263, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ), яка є також правонаступником правонаступника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ), треті особи: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ), Головне територіальне управління юстиції у м. Києві (пров. Музейний, 2-Д, м. Київ), Десята київська державна нотаріальна контора (вул. Бажова, 13/9, м. Київ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 ) про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 09.07.2024.

Суддя: