Дата документу 23.07.2024Справа № 554/6882/24
Провадження № 2-о/554/286/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Сініцин Е.М. розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа публічне акціонерне товариство «Полтавський автоагрегатний завод», приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дубова Тетяна Володимирівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якій зазначила заінтересованими особами публічне акціонерне товариство «Полтавський авто агрегатний завод», приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дубова Тетяна Володимирівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08 липня 2024 року про залишення позовної заяви без руху визначено недоліки: заявник просить суд встановити належність свідоцтва про право власності на житло зокрема заінтересованій особі ОСОБА_2 , однак суддя зазначає, що чинними нормами ЦПК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом саме своїх прав та інтересів, відтак заявнику слід уточнити відповідним чином мету встановлення належності правовстановлюючого документу; надані заявником письмові докази є копіями, що не засвідчені належним чином, оскільки вони прошиті та пронумеровані, але на них відсутній штамп про «згідно з оригіналом».

16 липня 2024 року від представника заявника адвоката Шиян В.О. до суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій заяником не в повній мірі виконано Ухвалу суду від 08.07.2024 року.

Заява про усунення недоліків містить лише часткове виконання ухвали суду, де представником заявника обґрунтовано вимогу про встановлення належності свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_1 , прізвище якої до одруження було Мальованик, що вказано в змісті позовної заяви.

Однак, представником заявника на виконання вимог Ухвали суду так і не зазначено мету встановлення факту, лише вказано, що «наявність невідповідностей в написанні прізвища заявниці у виданому правовстановлюючому документі впливає на обсяг прав заявниці при розпорядженні належної їй нерухомості».

А також залишено невиконаною вимогу про засвідчення наданих письмових доказів.

Так, представник заявника, обґрунтовуючи правомірність засвідчення копій письмових доказів посилається на п. 8 розділу 10 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, що затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях.

Суддя вказує, що зазначений пункт у вказаному порядку відсутній, тоді як зі змісту норми, на яку посилається представник заявника, вбачається що заявник посилається на п. 8 глави 11 Розділу ІІ вказаних Правил, згідно якого копія набуває юридичної сили лише у разі її засвідчення в установленому порядку.

У вказаній нормі також наведено порядок засвідчення копій документів, який повністю відповідає п. 5.26. ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», вимоги якого можуть бути поширені на всі класи уніфікованих систем документації та якому надано чинність з 01 вересня 2021 року на підставі п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про стандартизацію».

Державна політика у сфері стандартизації, зокрема, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про стандартизацію», ґрунтується на застосуванні принципу добровільного застосування національних стандартів та кодексів усталеної практики, якщо інше не передбачено нормативно-правовими актами, з чого випливає імперативність вказаної норми при наявності врегульованого законом порядку стандартизації.

При цьому, пославшись на вищезазначену норму п. 8 глави 11 Розділу ІІ Правил, представник заявника, всупереч її змісту та змісту п. 5.26 ДСТУ 4163:2020, вказує, що нею долучені до заяви про встановлення факту документи пронумеровані, прошнуровані, на першій та останній сторінках адвокатом Шиян В.О. здійснено напис «Копія. Згідно з оригіналом, адвокат Шиян В.О.», проставлений підпис адвоката та зазначена дата засвідчення копії.

Представник заявника адвокат Шиян В.О. зазначає, що вимоги адвокату проставляти додатково штамп «згідно з оригіналом», як зазначено в ухвалі суду, чинне законодавство не містить.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суддя враховує висновки Верховного Суду, що наведені у постанові від 14.09.2021 року у справі № 916/2024/20, на які заявник не посилається, проте використовує, однак суддя зазначає, що згідно вказаної Постанови, при наданні до суду копій письмових доказів, що засвідчувались шляхом прошиття та проставлення засвідчувального напису, зазначене зумовлює надання відповідного правового обґрунтування, так як подібний спосіб засвідчення шляхом нумерації та шнурування з проставленням напису «Копія. Згідно з оригіналом» на першій та останній сторінках пакету документів, у державному стандарті ДСТУ 4163:2020, вищевказаних Правилах або інших нормах чинного законодавства відсутній, з чого випливає протиріччя доводів представника заявника відносно вимог Ухвали від 08.07.2024 року.

Більш того, і п. 8 глави 11 Розділу ІІ Правил, на які посилається представник заявника, і п. 5.26 ДСТУ 4163:2020, містять вимоги щодо засвідчення копії документа, а не сформованого пакету документів, що випливає також і з ч. 2 ст. 95 ЦПК України, згідно якої письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Тобто, вимоги чинного, у тому числі процесуального законодавства, містять вимоги щодо засвідчення кожного окремого документу, на відповідність його оригіналу, із зазначенням відповідних реквізитів засвідчення кожного такого документу.

В цивільному ж судочинстві, зокрема, передбачено порядок доказування, що ґрунтується на поданні письмових доказів, що подаються у оригіналі або в належним чином засвідченій копії, з чого випливає необхідність подальшого аналізу судом кожного окремого письмового доказу оригіналу чи засвідченій з нього копії, з чого також випливає необхідність засвідчення копії кожного письмового доказу.

В той же час, посилання представника заявника на можливість засвідчення копій документів, що є письмовими доказами у справі, у порядку, що вказаний представником заявника є необґрунтованим, оскільки заява про усунення недоліків не містить посилань на джерело відповідного порядку засвідчення.

Таким чином, суддя приходить до висновку про неповне усунення недоліків, визначених в Ухвалі від 08.07.2024 року.

Заявнику був наданий десятиденний строк для усунення недоліків та було роз`яснено, що у разі не усунення недоліків, заява буде вважатися неподаною.

В ч.3 ст.185 ЦПК України закріплено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч.6 ст.185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З врахуванням наведеного, а також того, що недоліки визначені ухвалою не усунуті, відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України, заяву слід вважати неподаною та повернути заявнику.

Керуючись ч.3 ст. 185 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа публічне акціонерне товариство «Полтавський авто агрегатний завод», приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дубова Тетяна Володимирівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу вважати неподаною та повернути позивачу.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Е.М. Сініцин.