Справа № 229/5242/24
Провадження № 2-2190/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тиханського О.Б.

за участю секретаря Клименко В.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

02 серпня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, сплачений ним судовий збір в сумі 15140 грн.00 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 41100 грн., 00 коп..

16.08.2024 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області направлено за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області.

19.09.2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.02.2023 року між сторонами було укладено договір позики. Відповідно до якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 1 188 000 грн., що складає в еквіваленті 30000 (тридцять тисяч) доларів США.

Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики.

В подальшому до договору було укладено додатковий договір, додатковий договір 2, та додатковий договір 3.

Станом на дату подачі позовної заяви відповідачем не було повернуто ні суми основного боргу в розмірі 30 000 тис. доларів США, не проценти за користування грошовими коштами в розмірі 375 000 тис., що на момент укладання додаткової угоди було еквівалентно 10 000 доларів США. Про що свідчить перебування у позивача оригіналів договору, додатковий договір, додатковий договір № 2, додатковий договір № 3, та розписки, також свідчить і відсутність у відповідача розписок від позивача про отримання грошових коштів від відповідача.

Вирішити спірні питання в позасудовому порядку не вдалося, тож позивач звернувся до суду з даним позовом.

В підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

21.02.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до якого позикодавець (позивач) передав, а позичальник (відповідач) прийняв у власність 1 188 000 грн., що складає в еквіваленті 30000 (тридцять тисяч) доларів США.

Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики.

В подальшому до договору було укладено додатковий договір, додатковий договір 2, та додатковий договір 3. Сторони домовились викласти п. 2 договору позики в наступній редакції, а саме: зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 15.02.2024 року та додатково сплатити проценти за користування грошовими коштами в сумі 375 000 (триста сімдесят п`ять тисяч) грн.., що в еквіваленті складає 10 000 (десять тисяч) доларі США. Після повернення позики в повній сумі та процентів позикодавець повинен повернути позичальнику розписку та надати заяву про відсутність претензій, справжність підпису на який буде засвідчено нотаріально. У разі неможливості повернення розписки позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність розписки та заяви у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Станом на дату подачі позовної заяви відповідачем не було повернуто ні суми основного боргу в розмірі 30 000 тис. доларів США, не проценти за користування грошовими коштами в розмірі 375 000 тис., що на момент укладання додаткової угоди було еквівалентно 10 000 доларів США. Про що свідчить перебування у позивача оригіналів договору, додатковий договір, додатковий договір № 2, додатковий договір № 3, та розписки, також свідчить і відсутність у відповідача розписок від позивача про отримання грошових коштів від відповідача.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не збігатися з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передання коштів у борг.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт укладення договору позики, передачу грошових коштів відповідачу. При цьому відомостей проте, що договір позики визнано судом недійсним, матеріали справи не містять. Водночас відповідачем, всупереч вимогам ст.81 ЦПК України, не надано належним та допустимих доказів належного виконання ним умов договору, не надано доказів повернення грошових коштів у розмірі та в строк, визначений договором. При цьому наявність боргового документа у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку на умовах, визначених договором.

Окрім того, вказані обставини відповідачем не заперечувалися, а навпаки останній визнав позовні вимоги, чим підтвердив, що свої зобов`язання за договором позики не виконав.

Право відповідач визнати позов повністю або в частині позовних вимог закріплено у п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи предмет спору, наявні в матеріалах справи докази, якими підтверджено обґрунтованість позовних вимог, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки відомостей про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права інших осіб, матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підтверджені належними та допустими доказами, а тому, у зв`язку з визнання позову відповідачем та відсутності підстав для неприйняття такого визнання, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу з ОСОБА_2 за договором позики у розмірі 30000 (тридцять тисяч) доларів США, та проценти за користування коштами у розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США, що на дату подачі позову становило 410291 грн., та ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 41100,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано копію договору №50/24 про надання правничої допомоги від 26.07.2024 року, копію рахунку фактури № 1 від 26.07.2024 відповідно до якого вартість підготовки та подачі позову складає 41100,00 грн.

Велика палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2021 року у справі №910/12876/19 сформувала правову позицію відповідно до якої розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

ОСОБА_1 у передбаченому ЦПК порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, проте, враховуючи достатність та відповідність розміру витрат на правову допомогу - характеру спірних правовідносин, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 гривень витрат на правову допомогу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Понесені позивачем судові витрати у розмірі 15140,00 грн. підтверджуються квитанцією № 7965-2649-6000-4609 від 01 серпня 2024 року.

У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги повністю, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 7570,00 грн. (50% від загального розміру судового збору) та стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 7570,00 грн. (50% від загального розміру судового збору).

Керуючись ст. 2,12-13, 77-81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , грошові кошти у розмірі 30000 (тридцять тисяч) доларів США, та проценти за користування коштами у розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США, що на дату подачі позову становило 410291 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 7570,00 грн..

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , 50% сплаченого судового збору на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 , відповідно до квитанцій № 7965-2649-6000-4609 від 01 серпня 2024 року у розмірі 7570,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.Б. Тиханський