Справа № 503/241/23
Провадження № 2/503/36/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна та спадкування права на земельну ділянку (пай). Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 3.37 умовних кадастрових гектарів члена колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» с. Лисогірка, яке було посвідчене сертифікатом ОД-12 № 0215847, виданим Кодимською районною державною адміністрацією по території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, та було набуто нею у власність після смерті ОСОБА_4 на підставі рішення Кодимського районного суду від 09.08.2005 року у справі №2-503/05. Відповідач ОСОБА_2 є її рідним братом та як і вона прийняв спадщину у встановленому законом порядку. Крім них, вважаються такими, що прийняли спадщину, колишній чоловік її матері ОСОБА_5 та мати спадкодавиці ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, вони, як діти спадкодавця та єдині спадкоємці за законом, добровільно поділити спадкове майно не можуть, адже відповідач припинив з нею спілкування та до нотаріуса не з`являється, в зв`язку з чим позивач просить поділити спадщину, визнавши лише за нею право на земельну частку (пай) розміром 3.37 га умовних кадастрових гектари члена КСП «Промінь» с. Лисогірка Кодимського (на даний час Подільського району) Одеської області, посвідчене сертифікатом серії ОД-12 №0215847 від 16.08.1996 року, оскільки вона має намір відшкодувати відповідачу вартість належної йому частки у спадщині.

В підготовче засідання позивач не з`явилась, однак надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Відповідач в підготовче засідання також не з`явився, надавши до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та зазначив, що позивач компенсувала йому вартість належної йому частки спадкового майна. Крім того, просив розглянути справу за його відсутності.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати сторін у справі ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.07.2020 року (а.с.6).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку(пай) розміром 3.37 умовних кадастрових гектарів на території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області, посвідчене сертифікатом серії ОД-12 №0215847(який втрачений), що був виданий 16 серпня 1996 року Кодимською районною державною адміністрацією по території Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області та та набуте ОСОБА_3 у власність на підставі рішення Кодимського районного суду від 09.08.2005 року у справі №2-503/05. Дана обставина підтверджується відповідною копією сертифіката на право на земельну частку (пай) (а.с.7).

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що за час свого життя ОСОБА_3 склала заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після їх смерті спадкування здійснюється за законом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як діти ОСОБА_3 є єдиними спадкоємцями за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 та у встановленому законом порядку прийняли її. Дані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 04.05.1993 року та НОМЕР_3 від 15.03.1990 року (а.с.8. 15); копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 18.06.2013 року (а.с.9), а також копією довідки №746 від 14.02.2022 року за підписом адміністратора ЦНАП Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Лідії Хмельовської (а.с.10).

Як вбачається зі змісту вищевказаного листа за адресою, де була зареєстрована на час відкриття спадщини ОСОБА_3 , крім сторін у справі, були зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України, вважались такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Разом з тим, рішенням Кодимського районного суду від 04.08.2014 року, що набрало законної сили 15.08.2014 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.11). Крім того, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 23.03.2022 року (а.с.12).

Ретельний аналіз вищевказаних письмових доказів вказує на те, що сторони у справі є єдиними спадкоємцями за законом спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , прийняли спадщину у встановленому законом порядку та кожний в рівних частках набули право власності на право на земельну частку (пай).

З матеріалів справи встановлено, що на час подання позивачем ОСОБА_1 позовної заяви до Кодимського районного суду, відповідач не визнавав право позивача на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Частина 1 ст.392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Встановлено, що 26 грудня 2022 року державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіна М.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів та через виниклий між сторонами спір щодо розподілу спадкового майна. Ця обставина підтверджується листом №600/02-14 від 26.12.2022 року та вказує на те, що за позивачем не визнається право власності на спадкове майно (а.с.16).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст.1222, ч. 1 ст.1220 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Таким чином з моменту прийняття спадщини двома або більше спадкоємців спадкове майно, як правило, є об`єктом їх спільної часткової власності. Частка у спадщині - не те ж саме, що і частка у праві спільної власності. Проте враховуючи схожість у правовому регулюванні при здійсненні поділу спадщини або виділу частки у натурі використовуються норми, які регулюють поділ майна, що є у спільній частковій власності або виділ частки з цього майна.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Поділ спадщини і виділ частки спадкоємця здійснюються на підставі положень ст. ст. 364-367 ЦК, що регулюють процедуру поділу (виділу частки) майна, що є об`єктом права спільної часткової власності з урахуванням особливостей поділу спадкового майна, визначеного нормами спадкового права.

Правочин про поділ спадщини здійснюється за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, і оформляється договором між ними, у якій зазначаються належні їм реальні частки у спадщині. Даний договір може стосуватися як поділу усього спадкового майна, так і виділу частки одного чи кількох спадкоємців. При цьому допускається грошова компенсація, якщо вартість майна є різною. При недосягненні згоди здійснюється у судовому порядку відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців. У останньому випадку поділ спадкового майна оформляється судовим рішенням (п. 230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Відповідно до ч.1 ст.1269 цього ж Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Крім того, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В пункті 24 постанови № 2 від 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення, що уразі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Таким чином, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна (квартири, земельної ділянки) спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість (квартира, земельна ділянка).

У даному випадку суд встановив, що позивач не надав нотаріусу оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) у зв`язку з його втратою. Спадкоємець має тільки копію цього правовстановлюючого документа.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості захистити свої спадкові права у позасудовому порядку, її спадкові права підлягають судовому захисту.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав, не заперечував проти його задоволення, тим самим погодився на відшкодування йому в грошовому еквіваленті належної йому частки у праві власності на земельну ділянку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі, з урахуванням положень ч.3 ст.206 ЦПК України, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № 2 від 09.03.2023 року.

Таким чином, 50 відсотків судового збору, які складають 536 грн. 80 коп., підлягають поверненню позивачу на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, стягненню з нього на користь позивача підлягає 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом, що складає 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на земельну частку (пай) розміром 3.37 умовних кадастрових гектарів члена колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» с. Лисогірка Кодимського (на даний час Подільського) району Одеської області, яке було посвідчене сертифікатом ОД-12 № 0215847, виданого 16 серпня 1996 року Кодимською районною державною адміністрацією по території Лисогірської сільської ради Кодимського (на даний час Подільського) району Одеської області, який втрачений, та набуте у власність ОСОБА_3 на підставі рішення Кодимського районного суду Одеської області від 09.08.2005 року у справі №2-503/05.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого згідно квитанції № 2 від 09.03.2023 року, в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 , сплачений нею при зверненні до суду з позовом судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Т.О. Калашнікова