Номер провадження: 22-ц/813/6211/24
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М. Комлевої О.С.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналася ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2024, у складі судді Федчишеної Т.Ю.,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про усиновлення повнолітньої особи - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначили, що ОСОБА_3 та його сім`ю, яка на той час складалася з його бабусі - ОСОБА_4 та його матері - ОСОБА_5 вони знають з 2002 року. За період знайомства їхні дружні стосунки переросли у відносини як між рідними та їхні сім`ї допомагали один одному. Заявники, зокрема, надавали допомогу бабусі ОСОБА_3 та піклувалися про неї у період її лікування. За відсутності батька ОСОБА_3 , який загинув у ІНФОРМАЦІЯ_2 в період несення військової служби, а також за час хворобливості його бабусі і матері, вони брали участь у вихованні ОСОБА_3 , піклувалися про його навчання, вибір професії та подальше направлення його у працевлаштуванні. Їхні сім`ї багато часу проводили разом, разом відзначали свята і визначні сімейні дати. Зазначають, що після смерті у 2015 році бабусі ОСОБА_3 , загострилася хвороба його матері. Заявники разом з ОСОБА_3 постійно про неї піклувалися, дбаючи про належне її лікування, а в разі необхідності і доглядали за нею.

У січні 2022 року ОСОБА_5 померла, при цьому перед смертю просила їх підтримувати сина та бути його батьками. Указують, що у них з ОСОБА_3 склалися та існують дотепер близькі, теплі, доброзичливі сімейні стосунки як між батьками і дитиною. Вони про нього турбуються, люблять його, поважають, визнають та ставляться до нього як до рідного сина і називають його сином та фактично замінили йому батька та матір. Він відповідає їм взаємністю, сприймає їх і визнає як батьків, називає їх батьком та матір`ю. З його боку вони також отримують синівську турботу і підтримку. Зазначили, що з квітня 2022 року вони постійно проживають за кордоном у Чеській Республіці, але з ОСОБА_3 регулярно спілкуються, його турбота і допомога, в тому числі, у веденні та збереженні їхнього домашнього господарства, за їх відсутності, є постійною. Відчуваючи піклування ОСОБА_3 про них як про своїх батьків та маючи його згоду на усиновлення, бажають його усиновити.

Указують, що вони обоє є пенсіонерами, як і ОСОБА_3 мають житло, розмір заробітної плати ОСОБА_3 та розмір їхньої пенсії забезпечує належне життя кожному із них. Вони і ОСОБА_3 мають вищу освіту, за станом здоров`я не потребують додаткового догляду, а тому ні вони, ні ОСОБА_3 не мають бажання досягти іншого правового наслідку, ніж оформлення родинного зв`язку між ними.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, до якої приєдналася ОСОБА_2 ,у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2024 скасувати та ухвалити нове, яким заяву задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висування в оскаржуваному рішенні, що ОСОБА_6 не є особою, якого може бути усиновлено, є наслідком неправильного тлумачення судом встановлених законом підстав для усиновлення повнолітнього, як особи. Так, зазначає, що ОСОБА_6 на момент звернення до суду із заявою про його усиновлення (як і на час подання апеляційної скарги), батьків не мав, будь-яких правових підстав, які б перешкоджали усиновленню ОСОБА_6 , як повнолітньої особи, суд не навів, і їх фактично не існує.

Звертає увагу, що законодавцем не встановлено вичерпного переліку виняткових обставин, що мають значення при вирішенні питання про усиновлення повнолітньої особи, натомість заявник у кожному конкретному випадку наводить будь-які обставини, котрі вважає винятковими. Висновки суду про те, що посилання учасників справи на необхідність офіційного оформлення відносин як батьків та сина, що уже фактично склалися «не можуть слугувати достатньою підставою для усиновлення» ні на чому не ґрунтуються та є лише припущеннями.

Також зазначає, що судом порушено вимоги процесуального законодавства: суд не надав можливості учасникам справи дати додаткові пояснення після з`ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами, що перешкодило, зокрема, донести суду узагальнення обставин і право заявника на усиновлення.

01.07.2024 до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2024, у якій остання також просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх з ОСОБА_1 заяву про усиновлення ОСОБА_3 .

В судове засідання, призначене на 24.10.2024 з`явилися: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Октябрським рай ЗАГС м.Баку 03.11.1989 та його батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_5

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим відділом ЗАГС м. Полярний Мурманської області 22.06.1996.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 25.01.2022.

Заявники ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 16.08.1983 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_4 , виданим Казанським відділом ЗАГС Миколаївської області 16.08.1983.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_5 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 не був сиротою або позбавленим батьківського піклування до досягнення повноліття та виключних обставин, які б давали правові підстави для його усиновлення як повнолітньої особи не встановлено, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім?ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 208 СК України у виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» N?3 від 30 березня 2007 року, у зв`язку із включенням у СК правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлено бажанням досягти іншого правого наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного факту). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випадку суд при вирішенні питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини.

Отже, усиновлення повнолітньої особи допускається за наявності двох юридичних фактів:

1) відсутності в усиновлюваної особи батька, матері або позбавлення такої особи їхнього піклування;

2) наявність виключної обставини чи їх сукупності, які свідчать про те, що відхід від загальних правил щодо усиновлення не буде суперечити моральним засадам суспільства, буде відповідати інтересам всіх заінтересованих осіб, і що в інший спосіб захистити їх інтереси є неможливим.

При цьому, як свідчить наведена вище цитата з постанови Пленуму Верховного Суду України N? від 30.03.2007, вживане у ч. 2 ст. 208 СК України словосполучення «особа, яка не має батька, матері» слід тлумачити як «особа - сирота».

Відповідно до абз. 7, 8 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки; діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.

Судовим розглядом справи встановлено, що, за обставинами даної справи ОСОБА_3 указаним ознакам не відповідає, оскільки його матір - ОСОБА_5 , протягом життя, за відсутності доказів протилежного, надавала відповідне піклування та померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто коли ОСОБА_3 виповнилося вже 39 років.

Той факт, що батько ОСОБА_3 - ОСОБА_9 помер, коли ОСОБА_3 було 13 років, не потягнув набуття дитиною статусу сироти.

ОСОБА_3 не був сиротою або позбавленим батьківського піклування до досягнення повноліття, батьківських прав його батьки не позбавлялись.

Судом також вірно зазначено, що під час розгляду справи також не було встановлено й жодної виключної обставини, яка вказувала б на те, що усиновлення повнолітнього ОСОБА_3 є єдиним можливим способом захисту інтересів у відносинах між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що висування в оскаржуваному рішенні, що ОСОБА_6 не є особою, якого може бути усиновлено, є наслідком неправильного тлумачення судом встановлених законом підстав для усиновлення повнолітнього, як особи. Так, зазначає, що ОСОБА_6 на момент звернення до суду із заявою про його усиновлення (як і на час подання апеляційної скарги), батьків не мав, будь-яких правових підстав, які б перешкоджали усиновленню ОСОБА_6 , як повнолітньої особи, суд не навів, і їх фактично не існує.

Вищевказані доводи скаржника є безпідставними, з огляду на те, що відповідно до законодавства, повнолітня особа може бути усиновленою тільки якщо вона не має матері або батька чи, будучи дитиною (до досягнення повноліття), була позбавлена їхнього піклування. Натомість судом вірно встановлено, що ОСОБА_3 не був сиротою або позбавленим батьківського піклування до досягнення повноліття, тому доводи скарги в цій частині є необґрунтованими.

Безпідставними є і посилання скаржника про те, що суд помилково не визнав такими винятковими обставинами як: прояв турботи, надання допомоги один одному, сумісне проживання, сприйняття відповідальності один за одного та ін.

Так, усиновлення повнолітніх осіб є виключенням з загального правила, і саме тому суд зобов`язаний детально розглянути обставини, які зумовили бажання осіб здійснити усиновлення. Проявляти турботу та надавати допомогу один одному сторони можуть і без юридичного оформлення родинного зв`язку.

Крім того, як вбачається із заяви про усиновлення та апеляційної скарги, метою усиновлення є юридичне оформлення родинного зв`язку, який склався протягом багатьох років. Так, необхідність офіційного оформлення між ними фактичних відносин як батьків та сина виникла задля уникнення незручностей, пов`язаних з відсутністю документального підтвердження родинних відносин та усунення нерозуміння знайомих, ураховуючи, що заявники доводяться ОСОБА_3 колишніми тестем та тещою.

Судом враховано обставини, що мають істотне значення, та зроблений вірний висновок про відсутність виняткових обставин для усиновлення повнолітнього ОСОБА_3 .

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги які співпадають із доводами вимог заяви, були предметом детального дослідження суду першої інстанції, додаткової перевірки і оцінки не потребують, зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналася ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2024 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.11.2024

Головуючий

Судді: