ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6083/24 Справа № 199/5/24 Суддя у 1-й інстанції - АВРАМЕНКО А. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Усик А.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог щодо розірвання шлюбу посилався на те, що сторони з 30 серпня 2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільних дітей синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також позивач зазначає, що спільне життя у нього з відповідачкою не склалося через різні погляди на подружнє життя та обов`язки, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, а тому позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, просив шлюб розірвати.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя, та виділено у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 30 серпня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України за актовим записом №1049, розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1073,6 гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, а також у випадку не задоволення скарги вирішити питання зміни її прізвища на дошлюбне.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, не врахував особисті міркування відповідачки щодо розлучення, не вжив заходів щодо примирення подружжя, рішення суду винесено з порушенням норм процесуального законодавства, вважає, що фактичні відносини між сторонами допускають примирення та збереження сім`ї.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30 серпня 2001 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України за актовим записом №1049, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 .

Сторони мають спільних дітей синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв.

Судом також було встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що судом першої інстанції було здійснено розгляд даної справи упереджено та несправедливо.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції у повній мірі врахував вказані норми закону та дійшов правильного висновку про те, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені тривалий час та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає, враховуючи інтереси кожного з подружжя та їх спільних дітей, шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не узгоджуються з приписами ч. 4 ст. 56 СК України та фактичними обставинами справи.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що суд неправомірно відмовив у наданні строку на примирення, є безпідставними, оскільки з грудня 2023 року справа розглядається у судовому порядку, проте сторони за цей час не дійшли згоди та порозуміння, заяви про примирення сторін до суду не надходили.

Водночас, представник позивача у своїй заяві про слухання справи без його участі також зазначив, що відповідачка за час розгляду справи у судах не здійснила жодних дій, які б свідчили про бажання примиритися з позивачем, протилежних доказів на підтвердження вчинення дій щодо примирення з позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Вимога апеляційної скарги ОСОБА_1 вирішити питання зміни її прізвища на дошлюбне не може бути розглянута судом апеляційної інстанції, оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачка на заявляла таких вимог чи бажання змінити прізвище на дошлюбне, тому і суд першої інстанції це питання не вирішував.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання та примирення між сторонами є неможливе, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати, понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко