Справа № 274/4625/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі: головуючої судді Петровської М.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальність «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою, в якій просить:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість із заробітної плати станом на 01.03.2024, яка без врахування податків та зборів становить 45 066,95 грн;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» () на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 2 776,43 грн без урахування податків та зборів;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 березня 2024 року по день ухвалення рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала на посаді продавця-консультанта департаменту роздрібної торгівлі та продажу ТОВ «Дієса». та згідно наказу №Z00/29/02/023 від 01.03.2024 звільнена на підставі п.1 ст.36 КзПП України. В день звільнення товариство не провело з ОСОБА_1 розрахунок, письмово не повідомило про нараховані суми належні при звільненні та не здійснило виплату належних позивачу коштів. У зв`язку із відсутністю інформації про належні при звільненні нараховані суми, позивачкою самостійно здійснено розрахунок заборгованості на момент звернення до суду в розмірі 47843,38 грн, з якої 2776,43 грн компенсація за невикористану відпустку, 45066,95 грн - заробітна плата. Також до стягнення підлягає компенсація середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати з 02.03.2024.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

02.10.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому товариство просило відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку. Відзив мотивовано тим, що борг відповідача перед позивачем по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку становить 47847,38 грн що підтверджується розрахунковими листами, в яких відображається реальний стан заборгованості по заробітній платі, отже в цій частині не заперечується. Щодо стягнення середнього заробітку, то з позовною заявою позивач звернувся в квітні 2024 року, тобто з пропуском 3-х місячного строку звернення, що є самостійною підставою для відмови у позові. Також внаслідок існування обставин непереборної сили, а саме введення на території України воєнного стану, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків підприємству, ТОВ «ДІЄСА» було позбавлено можливості виконати зобов`язання щодо вчасної виплати заробітної плати.

У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Згідно ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. 01.06.2023 через загальнодоступний ресурс для працівників «MyEldoLife», доступ до якого мають всі працівники ТОВ «Дієса», роботодавець повідомив працівників про обставини непереборної сили, що зумовлюють затримку розрахунку, в тому числі, при звільненні.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Товариство отримало такий Сертифікат №3000-24-0827 від 23.04.2024.

Окрім сертифікату, обставини непереборної сили підтверджуються наступним:

1) 24.04.2024 Господарський суд м.Києва постановив ухвалу, якою затвердив план санації ТОВ "Дієса" до відкриття провадження про банкрутство. В даній ухвалі зазначено, що: товариством належними та допустимими доказами доведено про перебування під впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що вплинули на фінансову стабільність товариства і поставили під загрозу можливість виконання фінансово-господарських зобов`язань; збройною агресією РФ завдано збитки відповідачу, загальний орієнтовний розмір яких складає 26 582 675,97 дол. США;

2) Господарським судом міста Києва задоволено позови Товариства до держави російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення 3 868 247,99 дол. США заподіяних збитків (справа № 910/14555/23) та про стягнення 15 950 007, 61 дол. США заподіяних збитків (справа № 910/2735/24);

3) 31.10.2023 складено Акт перевірки № Ц/КВ/26559/5, яким встановлені порушення товариством вимог законодавства про оплату праці. Відносно генерального директора складено протокол про адміністративне правопорушення. Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 24.01.2024 в справі №760/29187/23 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «Дієса» за ч.1 ст.41 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Підставою закриття провадження у справі є встановлення судом, що товариство знаходиться під дією обставин непереборної сили.

Від представника позивача - адвоката Черкес Т.А. 14.10.2024 надійшла заява, в якій просить розглянути справу без її участі та без участі позивачки, позов підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки в електронний кабінет товариства.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 14.10.2022 по 01.03.2024 працювала на посаді продавця-консультанта Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА».

01.03.2024 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади згідно наказу №№Z00/29/02/023 від 29.02.2024 за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 та копією наказу.

Оскільки відповідачем не було здійснено розрахунок з позивачкою на момент її звільнення, остання звернулася до суду із цим позовом про стягнення належних їй сум, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За змістом статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності до розрахункового листа за березень 2024 року, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», заборгованість товариства перед ОСОБА_1 по заробітній платі складає 45 608,36 грн та 2 776,43 грн компенсації за невикористану щорічну відпустку (без вирахування податків).

Враховуючи наведене, відсутність заперечень відповідача щодо розміру заборгованості, така в загальній сумі 48 384,79 грн (без вирахування податків) підлягає стягненню на користь позивачки.

Щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівникові сум, то суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пленум Верховного Суду в п.20 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 постановив, що суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Вимоги частини першої статті 9 ЦК України кореспондуються з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Отже, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»,Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Викладене свідчить, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (обов`язків) - є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року справа № 905/857/19).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

У листі від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 Закону № 2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Аналіз наведеної спеціальної норми права дозволяє дійти висновку про те, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Таким чином, існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати.

Проте, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку.

Із долученого до матеріалів справи сертифіката №3000-24-0827 від 23 квітня 2024 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вбачається, що Київська торгово-промислова палата засвідчує ТОВ «Дієса» форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): збройна агресія рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності у повному обсязі, щодо обов`язку товариства (зобов`язання) за статтями 94 та 115-117 Кодексу законів про працю України, статтями 1 та 24 Закону України «Про оплату праці», з урахуванням статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» перед Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та Центральним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці.

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): з 12 березня 2022 року, тривають на 23 квітня 2024 року.

Дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо обов`язку товариства, передбаченого ст.117 КЗпП України, охоплює період дії трудових правовідносин між сторонами, які припинені 01.03.2024.

Згідно із частин 5, 6 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, у долученій відповідачем до матеріалів справи копії ухвали Господарського суду міста Києва від 24 квітня 2024 року у справі № 910/3368/24 за заявою ТОВ «ДІЄСА» про затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство, суд встановив, що збитки товариства внаслідок збройної агресії російської федерації проти України в загальному розмірі перевищують 26 582 675,97 доларів США, які були вилучені з обігу Товариства та наслідком чого стала фінансова неспроможність боржника задовільнити вимоги кредиторів.

У постанові від 24 січня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва у справі № 760/29187/23 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 41 КУпАП генерального директора ТОВ «ДІЄСА» суд встановив, що заборгованість із виплати заробітної плати перед звільненими та працюючими працівниками ТОВ «ДІЄСА» виникла внаслідок бойових дій та окупації частини території України, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, що призвело до знищення частини складських приміщень товариства та втрати контролю над частиною магазинів торгівельної мережі Ельдорадо, діяльність яких була призупинена, а деяких - припинена у зв`язку із фізичним знищенням. Провадження у справі № 760/29187/23 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Отже, з наданих доказів вбачається, що невиплата ОСОБА_1 заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у день звільнення 01.03.2024 у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини роботодавця ТОВ «ДІЄСА», а в силу обставин непереборної сили, пов`язаних із повномасштабною збройною агресією рф проти України, внаслідок якої відповідачу завдано значних збитків та розпочато санацію підприємства.

Такі обставини є нездоланними, не залежали від волі товариства, що дає підстави для висновку, що відповідач з незалежних від нього причин не зміг виконати зобов`язання щодо проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні, а отже немає підстав для покладення на відповідача обов`язку із виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачки.

Разом з тим, посилання представника відповідача на пропуск строку для звернення до суду є безпідставним.

Стаття 233 КЗпП України визначає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Позивачку було звільнено 01.03.2024 та з цим позовом така звернулася 30.05.2024, отже строк звернення до суду не пропущено.

Враховуючи викладене у сукупності, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 грн за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Оскільки у задоволенні такої вимоги відмовлено, судові витрати у цій частині залишаються за позивачем.

За вимогу про стягнення заробітної плати позивачка звільнена на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись статтями 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Цивільний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська,45, ) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 45 608,36 грн (сорок п`ять тисяч шістсот вісім грн 36 коп.) та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2 776,43 грн (дві тисячі сімсот сімдесят шість грн 43 коп.), без урахування утриманих податків та інших обов`язкових платежів.

В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті однадцять грн 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 21.10.2024.

Суддя М. В. Петровська