Справа № 359/8805/22
Провадження № 2/359/1217/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Перша бориспільська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , яким просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13 грудня 2019 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В. на ім`я ОСОБА_2 та зареєстроване за № 2-1166.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , 1937 року народження. Після його смерті спадщину прийняла дружина ОСОБА_4 та позивач, як донька. Інші спадкоємці, а саме донька ОСОБА_2 , спадщину у встановлений законом строк протягом шести місяців не прийняла. Мати відмовилась від своєї частки на спадщину на користь ОСОБА_1 у зв`язку з чим частка позивача становить 2/3 частини. ОСОБА_2 хоч і зареєстрована у спірному спадковому майні, проте більше 10 років не проживає у ньому, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Крім того, подана нею заява про прийняття спадщини подана до нотаріуса вже після спливу шестимісячного строку.

Всупереч наведеному, 13 грудня 2019 року державний нотаріус Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевська М.В. видала на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, у якому зазначила, що відповідач успадкувала 1/3 частки спадкового майна після померлого ОСОБА_3 .. Враховуючи відсутність ОСОБА_2 по місцю реєстраціїї протягом останніх 10 років, що встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року у справі за № 359/5660/20 та подачу відповідачем до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3 з пропуском шестимісячного строку, ОСОБА_1 вважає безпідставним і помилковим видання державним нотаріусом 13 грудня 2019 року на ім`я ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, через просить його скасувати.

Ухвалою суду від 06 грудня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 18 січня 2023 року. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

08 лютого 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 13 березня 2023 року.

Заочним рішенням суду від 18 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та вирішено питання про стягнення судових витрат з відповідача. Ухвалою суду від 20 грудня 2023 року заяву ОСОБА_2 задоволено та скасовано вказане заочне рішення суду, у справі призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням сторін.

Ухвалами суду від 20 лютого 2024 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача залучено Першу Бориспільську державну нотаріальну контору, у якої витребувано докази за клопотанням представника ОСОБА_2 адвоката Чехович Т.Г.

Ухвалою суду від 26 березня 2024 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін.

Представник відповідача у заяві про перегляд заочного рішення суду, відзиві та поясненнях стверджувала, що ОСОБА_2 подала вчасно до органів нотаріату заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , а тому набула права на спадкування після батька за законом. Більш того, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року ухваленого у цивільній справі № 359/5660/20, яке набрало законної сили, встановлено преюдиційні факти щодо вчасної подачі ОСОБА_2 протягом шести місяців до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, а тому вона виконала вимоги глави 6 ЦК України та набула законне право на спадкування після померлого батька.

В додаткових поясненнях представника позивача зазначено, що предметом доказування у цивільній справі № 359/5660/20 було проживання чи не проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем на момент смерті останнього і, відповідно, предметом доказування чи спростування були саме ці обставини. В свою чергу, суд не досліджував та не перевіряв факт вчасного звернення чи подачі відповідачем до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , а тому не слід вважати висновки суду, наведені у рішенні від 18 березня 2023 року преюдиційними та такими, що не підлягають доказуванню при вирішенні даної цивільної справи.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, а розгляд справи здійснити у його відсутність. Представник відповідача подала до суду заяву, якої позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, а розгляд справи здійснити у її відсутність.

Зважаючи на неявку сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, повно та всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини та дійшов наступних висновків.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 рік помер ОСОБА_3 . Наведене підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 02 квітня 2019 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлю-них статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно вимог ч. 1 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст. 1278, ч. 5 ст. 1268 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З копії спадкової справи за № 225/2019, заведеної 12 липня 2019 року Бориспільською міською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , встановлено наступне.

Спадщину після померлого ОСОБА_3 прийняла його донька ОСОБА_1 , шляхом подачі нотаріусу заяви від 12 липня 2019 року.

Ступінь родинного зв`язку між даними особами підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 10 грудня 1971 року районним бюро ЗАГС у м. Бориспіль, де вказано, що батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Зміна дівочого прізвища позивача з ОСОБА_6 на подружнє ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 виданого 13 жовтня 1990 року відділом ЗАГС Бориспільського міськвиконкому Київської області, де вказано, що шлюб взяли ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , у зв`язку з чим подружжю присвоєно єдине прізвище ОСОБА_7 .

Дружина померлого ОСОБА_4 подала до нотаріуса 12 липня 2019 року заяву, якою від належної частки спадщини від ОСОБА_3 відмовилась на користь доньки ОСОБА_1 ..

Статус ОСОБА_4 , як дружини покійного, підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 виданого 08 листопада 1963 року Маловчанівською сільською радою Білоцерківського району Київської області.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За змістом ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно роз`яснень, наведених у п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На підставі заяви від 15 жовтня 2019 року на ім`я позивача державним нотаріусом Кардашевською М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно якого ОСОБА_1 набула у спадщину 2/3 частини спадкового майна, а ОСОБА_2 набула у спадщину 1/3 частини спадкового майна, що лишилось від померлого ОСОБА_3 .

Судом також встановлено, що 13 грудня 2019 року ОСОБА_2 подала в органи нотаріату заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку в спадковому майні.

Ступінь родинного зв`язку між ОСОБА_3 та відповідачем підтверджується копією свідоцтва про народження за № НОМЕР_5 виданого 02 листопада 1964 ЗАГС Бориспільського району Київської області, де вказано, що батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4

13 грудня 2019 року державним нотаріусом Кардашевською М.В. на ім`я відповідачки видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким ОСОБА_2 набула у спадщину 1/3 частину спадкового майна, що лишилось від померлого ОСОБА_3 .

На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року ухваленого за наслідком розгляду цивільної справи за № 359/5660/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача : ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача : Бориспільська міська державна нотаріальна контора Київська область про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована, проте більше як 10 років не проживає у будинку батьків за адресою : АДРЕСА_1 .

Вказане рішення суду набрало законної сили 14 червня 2021 року.

Згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведеного суд приходить переконання, що ОСОБА_2 не прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Строк для прийняття спадщини та подачі спадкоємцем відповідного змісту заяви до нотаріальних органів передбачений у ч. 1 ст. 1270 ЦК України, перебіг якого починається з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 1.1, 1.7 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або про встановлення факту смерті особи в певний час не може бути прийнято нотаріусом на підтвердження факту смерті.

Відтак, часом відкриття спадщини є дата смерті ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи наведене, всі спадкоємці, що виявили бажання прийняти спадщину від померлого ОСОБА_3 мали подати заяву до нотаріального органу в строк до 01 жовтня 2019 року включно.

За змістом п. 3.3, 3.13 розділу 10 вказаного Порядку заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі. Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Зважаючи на вказане судом встановлено, що ОСОБА_2 подано до нотаріального органу заяву про прийняття спадщини від померлого ОСОБА_3 з пропуском строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, а саме 13 грудня 2019 року.

Наведене також підтверджено листом нотаріуса Першої бориспільської державної нотаріальної контори Кардашевської М.В. від 28 лютого 2024 року за вихідним № 236/01-16, у якому зазначено, що 13 грудня 2019 року ОСОБА_2 особисто подала до нотаріального органу заяву за вхідним № 503/02-14 про прийняття спадщини та заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 2019 року за реєстровим № 2-1166.

Також нотаріусом повідомлено суд, що цінний лист з описом вкладення від ОСОБА_2 у період з 30 вересня по 15 жовтня 2019 року до Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області не надходив, на підтвердження чого нотаріус ОСОБА_9 надала копії сторінок з журналу реєстрації вхідних документів за 2019 рік.

На спростування цих доводів представник відповідача подала до суду копії накладної за № 830 від 28 вересня 2019 року, опис вкладення до даного листа у виді заяви на спадкування майна та витягу зі спадкового реєстру та квитанцію з АТ «Укрпошта» від 28 вересня 2019 року.

З огляду на вказане суд зазначає, що стороною відповідача, на вимогу суду, так і не було надано оригінали вказаних доказів, а також доказів вручення адресату - Бориспільській міській державній нотаріальній конторі Київської області рекомендованого листа з вкладеннями у виді заяви на спадкування майна та витягу зі спадкового реєстру, чи конверту з відміткою про причини повернення листа без вручення.

В свою чергу у листі АТ «Укрпошта» від 20 вересня 2023 року зазначено, що надання послуг поштового зв`язку проводиться об`єктами поштового зв`язку Укрпошти здійснюється згідно вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року за № 270, Закону України «Про поштовий зв`язок» та Актів Всесвітнього поштового союзу. Враховуючи вимоги п. 121-124, 128 вказаних Правил, інформація в автоматизованій системі Укрпошти зберігається протягом шести місяців та протягом шести місяців Укрпошта здійснює перевірку та надає інформацію / копії документів щодо пересилання та вручення поштових відправлень. Відтак, оскільки інформація щодо поштового відправлення № 830 від 28 вересня 2019 року в автоматизованій системі Укрпошта відсутня, надати таку інформацію немає можливості.

Зважаючи на вказане, суд приходить переконання, що доводи представника відповідача про вчасне, у межах шести місяців, звернення ОСОБА_2 до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 не заслуговують на увагу та спростовуються доказами, наявними у справі.

Більш того, суд не вважає направлення ОСОБА_2 вказаного вище листа, належним повідомленням нотаріуса про волю відповідача, як спадкоємця, про прийняття спадщини, оскільки цей лист так і не було вручено / доставлено працівниками АТ «Укрпошта» адресату, а саме - Бориспільській міській державній нотаріальній конторі Київської області. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Разом з цим, з документально підтверджених пояснень нотаріуса Кардашевської М.В., судом достеменно встановлено факт особистого звернення ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини до нотаріального органу лише 13 грудня 2019 року.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України та п. 3.15 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно ч. 2 вказаної статті за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів погодження чи згоди інших спадкоємців на подачу ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини поза межами шестимісячного строку.

Відповідно ч. 3 ст. 1270 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Однак, сторонами у справі не подано до суду доказів звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 ..

Згідно п. 4.14. розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє : факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Всупереч наведеному та в порушення вимог ст. 1270 - 1272 ЦК України та п. 3.3, 3.13, 3.15 вказаного Порядку державний нотаріус видав 13 грудня 2019 року на ім`я відповідача оскаржуване свідоцтво про прийняття спадщини.

Наведені дії державного нотаріуса суд вважає помилковими та безпідставними, оскільки ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини не проживала разом з спадкодавцем, подала заяву до нотаріального органу про прийняття спадщини з пропуском шестимісячного строку, згода інших спадкоємців на прийняття відповідачем спадщини поза шестимісячним строком відсутня, ОСОБА_2 в судовому порядку не надано додатковий строк для прийняття спадщини від померлого батька ОСОБА_3 .

Відповідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Серед підстав визнання свідоцтва недійсним дана стаття прямо називає лише відсутність права спадкування у особи, на ім`я якої було видане свідоцтво (наприклад, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, які давали б їй підстави для закликання до спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване).

Проте свідоцтво може бути визнане недійсним також в інших випадках, встановлених законом, що дозволяє стверджувати про те, що перелік підстав визнання свідоцтва недійсним не є вичерпним і може бути розширений шляхом аналізу й тлумачення інших норм спадкового права. Зокрема, підставами для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним може бути оформлення його не уповноваженою на те посадовою особою; оформлення не за місцем відкриття спадщини; недодержання встановленої законом форми свідоцтва; видача свідоцтва, якщо серед імовірних спадкоємців за законом або заповітом є ненароджена дитина спадкодавця, зачата за його життя, тощо.

При цьому, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду, а відповідно п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути : визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі за № 414/811/17 вказано, що порушення у зв`язку із видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі за № 916/780/18, свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

Зважаючи на встановлені вище обставини, суд приходить висновку, що позовні вимог ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню, а свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13 грудня 2019 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В. на ім`я ОСОБА_2 , яке зареєстроване за № 2-1166, слід визнати недійсним.

Щодо доводів представника відповідача про преюдиційне значення обставин, встановлених Бориспільським міськрайонним судом Київської області у рішенні від 18 березня 2023 року ухваленого у цивільній справі за № 359/5660/20, яке набрало законної сили, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

23 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом (справа № 359/5660/20, провадження № 2/359/653/2021) до ОСОБА_2 , яким просила внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15 жовтня 2019 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В. за реєстровим № 2-949, зазначивши, що спадкоємицею вказаного в свідоцтві майна померлого ОСОБА_3 , 1937 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка ОСОБА_1 . В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , 1937 року народження. Після його смерті спадщину прийняла дружина ОСОБА_4 та позивач, як донька. Інші спадкоємець, а саме донька ОСОБА_2 , спадщину не прийняла. Мати відмовилась від своєї частки на спадщину на користь ОСОБА_1 у зв`язку з чим частка позивача становить 2/3 частини. ОСОБА_2 хоч і зареєстрована у спірному спадковому майні, проте більше 10 років не проживає у ньому, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року ухваленим під головуванням судді Яковлєвої Л.В. у цивільній справі № 359/5660/20 у задоволенні вказаного позову відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року рішення суду І інстанції залишено без змін.

Представник відповідача вважає, що обставини, встановлені даними судовими рішеннями є преюдиційними для вирішення справи № 359/8805/22, а саме зазначені на 4 сторінці рішення суду І інстанції в абзацах 6, 9 та на сторінці 5 абзац 3 наступного змісту : «Судом встановлено та підтверджується матеріалами спадкової справи, що 27 вересня 2019 року, тобто в межах шести місяців, ОСОБА_2 подала в органи нотаріату заяву, якою прийняла спадщину від померлого ОСОБА_3 .. Крім того, цього ж дня нею також подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна. Наведене свідчить про те, що відповідач вчасно подала до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини від померлого батька та, у зв`язку з цим, на підставі поданої заяви, вже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. В свою чергу слід зазначити, що обидві доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скористались своїми правами, звернулись в межах шести місяців до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за законом, подали заяви та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом у належних їм частках».

Згідно ч. 4, 5, 7 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила преюдиції спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому рішенні, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження й оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Отже, преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин. При цьому звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Тобто, учасники процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.

Водночас, для спростування преюдиційних обставин учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами, визначеними процесуальним законодавством.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 13 квітня 2022 року по справі за № 759/6909/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі за № 910/12525/20, які, в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є обов`язковими для врахування іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно висновків, наведених Верховним Судом у постанові від 18 квітня 2018 року у справі за № 753/11000/14-ц, преюдиційність дає певний привілей стороні у справі не доказувати знову вже встановлені судом обставини (юридичні факти). Разом з тим, інша сторона повинна мати можливість заперечувати такі преюдиційні обставини (юридичні факти) з посиланням на належні та допустимі докази, а суд зобов`язаний навести мотиви відхилення або визнання цих заперечень.

З огляду на вказане, суд вважає допустимим і законним право сторони у справі мати можливість заперечувати преюдиційні обставини (юридичні факти), які встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили у цивільній справі за № 359/5660/20, щодо вчасного звернення ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 та обгрунтованість отримання, у зв`язку з цим, свідоцтва про право на спадщину за законом, з посиланням на належні та допустимі докази.

Заочним рішенням суду від 18 квітня 2023 року, ухваленим у даній справі, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, задоволено з підстав невчасного звернення ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини від померлого батька ОСОБА_3 ..

Не погодившись з даним судовим рішенням та доводами, наведеними у ньому, ОСОБА_2 через представника адвоката Чехович Т.Г., 24 липня 2023 року подала до суду заяву про поновлення строків подачі заяви та скасування заочного рішення суду від 18 квітня 2023 року, які ухвалою суду від 20 грудня 2023 року було задоволено та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням сторін.

Обґрунтовуючи заперечення на позовні вимоги ОСОБА_1 , представник відповідача наголошувала на тому, що ОСОБА_2 звернулась вчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини від померлого ОСОБА_3 , тобто в межах шести місяців з дня відкриття спадкової справи, та, відповідно, мала законне право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька.

На підтвердження наведеного представником відповідача надано до суду нотаріально посвідчену 27 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондрат Н.Л. за реєстровим № 910 заяву ОСОБА_2 про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 , копію накладної АТ «Укрпошта» за № 830 від 28 вересня 2019 року, опис вкладення до даного листа у виді заяви на спадкування майна та витягу зі спадкового реєстру та квитанцію з АТ «Укрпошта» від 28 вересня 2019 року.

Оцінка доказів направлення нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 до нотаріальних органів вже надана судом вище.

Суд звертає увагу на те, що вказану вище заяву відповідача зареєстровано Бориспільською міською державною нотаріальною конторою Київської області 13 грудня 2019 року за індексом 503/02-14. В свою чергу, матеріали справи не містять жодних доказів отримання нотаріальною конторою вказаної заяви ОСОБА_2 у строки до 01 жовтня 2019 року включно.

Дійсно, заяву про прийняття спадщини ОСОБА_2 було посвідчено 27 вересня 2019 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондрат Н.Л. за реєстровим № 910, однак відповідачем подано її до Бориспільської міської державної нотаріальної контори, де було відкрито спадкову справу за № 225/2019, лише 13 грудня 2019 року.

З метою доведення вчасного, тобто в межах шести місяців з дня відкриття спадщини (до 01 жовтня 2019 року включно), звернення ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, за клопотанням представника відповідача суд витребував у Бориспільської міської державної нотаріальної контори інформацію про наступне : - чи надходив до Бориспільської міської державної нотаріальної контори у період з 30 вересня 2019 року по 15 жовтня 2019 року цінний лист (з описом вкладення) від ОСОБА_2 ; - у випадку надходження, який документ містився у конверті (цінному листі) та надати належним чином завірені копії конверту та вкладень до нього; - повідомити яка резолюція була накладена на отриманий документ або кому і коли направлено документ; - яким чином надійшла до Бориспільської міської державної нотаріальної контори заява про прийняття спадщини від 27 вересня 2019 року від ОСОБА_2 ; - надати належним чином завірену копію журналу реєстрації вхідних документів за 2019 рік (за періодом з 30 вересня 2019 року по 15 жовтня 2019 року).

На виконання ухвали суду від 20 лютого 2024 року про витребування доказів у справі, нотаріус Першої бориспільської державної нотаріальної контори Кардашевська М.В., листом від 28 лютого 2024 року за вихідним № 236/01-16, повідомила суд про те, що 13 грудня 2019 року ОСОБА_2 особисто подала до нотаріального органу заяву за вхідним № 503/02-14 про прийняття спадщини та заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 2019 року за реєстровим № 2-1166. Також нотаріус зазначила, що цінний лист з описом вкладення від ОСОБА_2 у період з 30 вересня по 15 жовтня 2019 року до Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області не надходив, на підтвердження чого надано копії сторінок з журналу реєстрації вхідних документів за 2019 рік.

Наведене, на думку суду, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після батька з пропуском строку, визначеного для прийняття спадщини.

Суд наголошує, що при розгляді цивільної справі за № 359/5660/20 (під моїм же головуванням) предметом доказування було виключно встановлення чи спростування факту проживання чи не проживання ОСОБА_2 разом з померлим батьком на момент смерті та правомірність спадкування відповідачем, у зв`язку з чим суд не досліджував, не перевіряв докази і не надавалась їм оцінку щодо вчасного звернення відповідача до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно правової позиції наведеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі за № 917/1345/17, преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

В свою чергу докази, витребувані за клопотанням сторони відповідача та надані нею до суду при розгляді даної цивільної справи за № 359/8805/22, беззаперечно спростовують преюдиційні твердження, наведені в рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року, а саме зазначені на 4 сторінці рішення суду в абзацах 6, 9 та сторінці 5 абзац 3 (щодо ОСОБА_2 ) наступного змісту : «Судом встановлено та підтверджується матеріалами спадкової справи, що 27 вересня 2019 року, тобто в межах шести місяців, ОСОБА_2 подала в органи нотаріату заяву, якою прийняла спадщину від померлого ОСОБА_3 .. Крім того, цього ж дня нею також подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна. Наведене свідчить про те, що відповідач вчасно подала до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини від померлого батька та, у зв`язку з цим, на підставі поданої заяви, вже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. В свою чергу слід зазначити, що обидві доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скористались своїми правами, звернулись в межах шести місяців до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за законом, подали заяви та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом у належних їм частках».

Підсумовуючи наведене, керуючись принципами процесуальної визначеності та верховенства права, нормами ч. 5, 7 ст. 82 ЦПК України та правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі за № 753/11000/14-ц, від 03 липня 2018 року у справі за № 917/1345/17, суд вбачає підстави для відхилення доводів представника відповідача про преюдиційність фактів, встановлених у рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року, ухваленого у цивільній справі за № 359/5660/20, які зазначені на 4 сторінці рішення суду в абзацах 6, 9 та на сторінці 5 абзац 3 (щодо ОСОБА_2 ) при вирішенні по суті цивільної справи за № 359/8805/22.

При цьому суд наголошує, що при розгляді цивільної справи за № 359/8805/22, саме за наслідком наданих і витребуваних стороною відповідача доказів до суду, спростовано преюдиційні факти, зазначені у рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року, ухваленого у цивільній справі за № 359/5660/20 та відображені на 4 сторінці рішення в абзацах 6, 9 та сторінці 5 абзац 3 (щодо ОСОБА_2 ).

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.. Наведене підтверджується платіжним дорученням № 45273543-2 від 22 листопада 2022 року.

Частиною 1 та п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Зважаючи на задоволення позову в повному обсязі, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261 - 1268, 1270, 1278, 1297, 1300 Цивільного кодексу України та ст. 10, 12, 76-82, 133, 141, 259-265, 353-354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Перша бориспільська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13 грудня 2019 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською Мартою Володимирівною на ім`я ОСОБА_2 та зареєстроване в реєстрі за № 2-1166.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Відомості про позивача : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий 05 травня 1996 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, код платника податків НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .

Відомості про відповідача : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_8 виданий 07 жовтня 2008 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, код платника податків НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 10 липня 2024 року.

Суддя Л.В. Яковлєва