Справа № 201/7173/23
Провадження № 2/201/332/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

20 червня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № DNH7GM00000059 про видачу банком позичальнику на строк до 11 квітня 2021 року включно кредиту у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в розмірі 40 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% річних на суму залишку 0,21% щомісячно від суми виданого кредиту. Зміни до кредитного договору неодноразово вносилися договорами про внесення змін до кредитного договору від 06 травня 2006 року, 12 травня 2006 року, 11 квітня 2008 року, 23 березня 2009 року, 25 березня 2010 року, 25 березня 2011 року, 22 березня 2012 року, 26 березня 2013 року, 10 червня 2013 року, 31 березня 2015 року, 16 лютого 2016 року. Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав та надав позичальнику узгоджену кредитним договором суму кредиту. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 09 травня 2023 року становить 21 552,50 доларів США, з яких: прострочена заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 10 500,00 доларів США; прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 10 215,00 доларів США; пеня у розмірі 837,50 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами.

24 травня 2024 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив, що на адресу банку надійшов лист представника відповідача від 07 листопада 2023 року з пропозицією укласти мирову угоду щодо погашення наявної кредиторської заборгованості ОСОБА_3 , шляхом передачі банку у власність нерухомого майна, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором. Листом АТ КБ «Приватбанк» від 16 листопада 2023 року представнику відповідача була надана відповідь на зазначену пропозицію, в якій представника відповідача було повідомлено, що з метою убезпечення кредитора від непередбаченого та неочікуваного ризику оскарження операцій по передачі нерухомого майна в погашення заборгованості, банк розглядає питання укладення мирової угоди з боржником при виконанні наведених банком умов. На вказану відповідь листом представника відповідача від 20 грудня 2023 року було запропоновано включити ряд умов до мирової угоди, з чим банк не погодився, оскільки такі умови мирової угоди є неприйнятними для АТ КБ «Приватбанк». Будь-яка інша інформація щодо врегулювання спору шляхом укладення між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 мирової угоди відсутня.

У судовому засіданні 25 листопада 2024 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 25 листопада 2024 року заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши про бажання відповідача укласти мирову угоду у даній справі.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С.

Згідно із вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.

До суду 21 червня 2023 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача.

Ухвалою судді від 21 червня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі.

Підготовче судове засідання з розгляду даної справи неодноразово відкладалось для надання сторонам можливості укласти мирову угоду, але будь-яка інша інформація щодо врегулювання спору шляхом укладення між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 мирової угоди, окрім бажання відповідача укласти мирову угоду, у матеріалах справи відсутня.

У судовому засіданні 26 червня 2024 року судом було постановлено протокольну ухвалу, без виходу до нарадчої кімнати, про закінчення підготовчого провадження у даній справі та призначення справи до розгляду по суті.

Фактичні обставини встановлені судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч. 1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та його вимог.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 11 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № DNH7GM00000059 про видачу банком позичальнику на строк до 11 квітня 2021 року включно кредиту у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в розмірі 40 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% річних на суму залишку 0,21% щомісячно від суми виданого кредиту.

Зміни до кредитного договору неодноразово вносилися договорами про внесення змін до кредитного договору від 06 травня 2006 року, 12 травня 2006 року, 11 квітня 2008 року, 23 березня 2009 року, 25 березня 2010 року, 25 березня 2011 року, 22 березня 2012 року, 26 березня 2013 року, 10 червня 2013 року, 31 березня 2015 року, 16 лютого 2016 року.

Згідно із п. 1.1 кредитного договору (з урахуванням змін та доповнень, внесених договорами про внесення змін до кредитного договору) банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк до 31 березня 2028 року включно у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 42 400,00 доларів США на наступні цілі: здійснення внеску за договором про участь у Фонді фінансування будівництва № Ж-5-1-1 від 05 травня 2006 року, укладеним між позичальником та банком, в сумі 40 000,00 доларів США та на оплату страхових платежів у сумі 2 400,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 9,8% в рік на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії за дострокове погашення кредиту у відповідності з пунктом 3.11. Періодом оплати вважати період з «25» по «31» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється згідно з графіком погашення кредиту (додаток № 1).

Відповідно до пункту 2.2 кредитного договору (з урахуванням змін та доповнень, внесених договорами про внесення змін до кредитного договору) позичальник, окрім іншого, зобов`язався: сплачувати відсотки за користування кредитом у відповідності з пунктами 1.1, 3.1, 3.2 даного договору; сплатити банку винагороду та комісію відповідно до пунктів 1.1 та 3.11 даного договору; погашення кредиту провести в порядку, сумах та строки, передбачені пунктом 1.1, підпунктом 2.3.3 цього договору.

Згідно з пунктом 3.1 вказаного договору (з урахуванням змін та доповнень, внесених договорами про внесення змін до кредитного договору) за користування кредитом в період з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісячно в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в пункті 1.1 цього договору.

Пунктом 3.4 кредитного договору (з урахуванням змін та доповнень, внесених договорами про внесення змін до кредитного договору) встановлено, що нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів за користування кредитом 360 днів в році. Проценти нараховуються щомісячно за період з першої дати попереднього періоду сплати до дати, що передує першому дню поточного періоду сплати вколючно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення процентів здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Кредитний договір № DNH7GM00000059 від 11 квітня 2006 року укладений із дотриманням вимог про форму і зміст договору, передбачених ст.ст. 1054-1055 ЦК України. Договір підписаний сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість.

В матеріалах справи міститься меморіальний ордер № 2 про видачу кредиту від 11 квітня 2006 року на суму 40 000,00 доларів США.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором № DNH7GM00000059 від 11 квітня 2006 року, відповідач станом на 09 травня 2023 року має заборгованість у розмірі 21 552,50 доларів США, з яких: прострочена заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 10 500,00 доларів США; прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 10 215,00 доларів США; пеня у розмірі 837,50 доларів США.

Згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, 2 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Враховуючи те, що умовами кредитного договору сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язань в доларах США, то, керуючись положеннями чинного законодавства України, стягненню з позичальників підлягає сума боргу, що визначена за офіційним курсом цієї валюти на день платежу, в даному випадку - на день звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю, оскільки неправомірними діями відповідача, пов`язаними з невиконанням умов договору, позивачу було завдано майнової шкоди, яка знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з вказаними діями відповідача.

Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим об`єктивно не підтверджується.

З огляду на те, що під час судового розгляду цієї справи, на підставі досліджених вище доказів встановлено порушення відповідачем зобов`язання щодо погашення тіла кредиту, відсотків по ньому, комісії та пені, суд дійшов висновку, що наявні підставі для стягнення з відповідача на користь позивача простроченої кредитної заборгованості, яка була наявна станом на 09 травня 2023 року в сумі 21 552,50 доларів США.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 822,17 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором № DNH7GM00000059 від 11 квітня 2006 року, яка, станом на 09 травня 2023 року, становить 21 552,50 доларів США, з яких: прострочена заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 10 500,00 доларів США; прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 10 215,00 доларів США; пеня у розмірі 837,50 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () судовий збір у розмірі 11 822,17 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Б.

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Повний текст виготовлено 26 листопада 2024 року.

Суддя С.С. Федоріщев