Провадження № 2/761/2294/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Фролової І. В.,

секретаря судового засідання - Коломійця А. Д.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звеорнувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

У своїй позовній заяві просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 16 500 грн.; матеріальну шкоду у розмірі 21 750 грн.; моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 17.12.2019 року між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правової допомоги.

Відповідач ОСОБА_3 не виконує зобов`язання за Договором, чим порушує права позивача як споживача. Також Позивач був змушений укласти Договір про надання правової допомоги із іншим адвокатом для представництва його інтересів в суді з Адвокатським об`єднанням «Мітракс», а тому наявні підстави для стягнення коштів у розмірі 16 500,00 грн. та 21 750,00 грн., у результаті чого позивач звернувся до суду з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2021 року матеріали позову передані на розгляд судді Фроловій І.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху та наданий позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року позовну заяву було задоволено частково, а саме було вирішено:

«Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 16 500,00 грн. внаслідок невиконання умов Договору про надання правової допомоги від 17.12.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 21 750,00 грн. внаслідок невиконання умов Договору про надання правової допомоги від 17.12.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2023 року було скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року, призначено до розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року було витребувано з Оболонського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи № 756/31/20 для огляду та дослідження Шевченківським районним судом м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року було витребувано у Приватного акціонерного товариства «Київстар» наступну інформацію:

1) інформацію про всі вхідні та вихідні дзвінки між номером телефону НОМЕР_1 та номером телефону НОМЕР_2 за період з 01 грудня 2019 року по 01 червня 2021 року з зазначенням тривалості розмов.

2) інформацію про всі sms-повідомлення, що пересилались між номером телефону НОМЕР_1 та номером телефону НОМЕР_2 за період з 01 грудня 2019 року по 01 червня 2021 року.

Позивач зі своїм представником у судовому засіданні просили суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи судом було встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в липні 2019 року малолітній син позивача був вивезений колишньою дружиною в РФ за нотаріальним дозволом і не повернутий в обумовлений термін.

Для повернення свого малолітнього сина в Україну позивач подав позов в м. Москві за Гаазькою конвенцією 1980 року.

В грудні 2019 року Посольством України в Росії позивачу ОСОБА_1 було рекомендовано також подати позов для визначення місця проживання дитини з батьком та повернення дитини в Україну згідно Конвенції країн СНД від 1993 року.

17 грудня 2019 року між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правової допомоги (надалі - Договір).

Адвокат ОСОБА_3 на момент укладання даного Договору діяла на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № КВ 5952 від 15.08.2017 року, виданого Радою адвокатів м. Києва.

Відповідно до п. 1.1. предметом даного Договору сторонами було визначено, що Клієнт в порядку і на умовах, визначених цим Договором, надає завдання, а Адвокат бере на себе зобов`язання відповідно до завдання Клієнта надавати йому правові (адвокатські) послуги, які споживаються в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, в обсязі та на умовах, визначених цим Договором. Предметом надання правової допомоги є захист прав та інтересів Клієнта під час судового розгляду спору про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини від матері та передача дитини на проживання батькові.

Розділом 4 даного Договору визначено розмір і порядок оплати за послуги, що надаються Адвокатом, а так п.4.1. визначено, що Клієнт сплачує Адвокату плату, розмір якої визначається за погодженням сторін та становить 16 500 грн. 00 коп. (шістнадцять тисяч п`ятсот гривень), в еквівалентні 700 доларів США на день підписання цього Договору.

Відповідно до п. 4.2. даного Договору оплата правової допомоги, що надається Адвокатом за даним договором здійснюється на умовах передплати.

На виконання п. 4.1., 4.2. даного Договору позивач сплатив кошти у розмірі 16 500 грн. 00 коп. (шістнадцять тисяч п`ятсот гривень), в еквівалентні 700 доларів США на день підписання цього Договору.

Розділом 5 даного Договору визначено відповідальність сторін, п. 5.1. визначено у випадку невиконання умов Договору, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Пунктом 5.3. даного Договору визначено, що спори за даним Договором вирішується відповідно до чинного законодавства України.

Розділом 6 даного Договору визначено терміни дії договору та підстави його припинення, а так п. 6.1. визначено, що даний Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання взятих на себе зобов`язань, зокрема протягом досудового розслідування, судового розгляду справи в першій інстанції.

На виконання п.1.1. відповідачем - Адвокатом ОСОБА_3 було підготовлено позовну заяву про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від матері та передачу батькові та надалі зареєстровано 08.01.2020 року в Оболонському районному суді м. Києва.

18 лютого 2020 року після усунення недоліків у поданій позовній заяві, Ухвалою Оболонського районного суду по справі № 756/31/20, провадження №2/756/2922/20, було відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено розгляд справи на 23.07.2020 року об 15 год. 00 хв.

Фактично відповідач - адвокат ОСОБА_3 на виконання п.1.1. даного Договору та керуючись п. 2.1. даного Договору вела справу № 756/31/20, провадження №2/756/2922/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа - орган опіки і піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в Оболонському районному суді м. Києва.

Позивач вважає, що відповідач не виконала в повному обсязі взяті на себе зобов`язання передбачені Договором про надання правової допомоги від 17.12.2019 року протягом судового розгляду цивільної справи № 756/31/20, провадження №2/756/2922/20 в Оболонському районному суді м. Києва.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.02.2021 року було вирішено звернутися до компетентного органу РФ із судовим дорученням про надання правової допомоги, а саме: надання письмового висновку органу опіки та піклування за фактичним місцем перебування малолітньої дитини позивача.

Отримавши в листопаді 2020 року відзив на позов ОСОБА_1 , позивач переслав його адвокату ОСОБА_3, оскільки у позивача була можливість надати відповідь на відзив на протязі 5 днів.

Сторона Позивача стверджує, що Адвокат нічого не відповіла і не передзвонила, а тому наявна бездіяльність відповідача, як адвоката, неналежне виконання нею взятих на себе зобов`язань відповідно до Договору про надання правової допомоги від 17.12.2019 року.

Після всіх вище зазначених обставин, в січні 2021 року позивач був вимушений заключити ще один договір з іншим адвокатом.

Позивач зауважував, що на момент розгляду справи Договір про надання правової допомоги від 17.12.2019 року укладений між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не розірвано за домовленістю чи в односторонньому порядку, а так - даний Договір діє на підставі п. 6.1. даного Договору.

Зокрема, н. 6.1. передбачено, що даний Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання взятих на себе зобов`язань, зокрема протягом досудового розслідування, судового розгляду справи в першій інстанції.

Позивач виконав всі умови Договору про надання правової допомоги від 17.12.2019 року, враховуючи вимоги п. 4.1., 4.2. даного Договору, сплатив послуги адвоката в повному обсязі у розмірі 16 500 грн. 00 коп. (шістнадцять тисяч п`ятсот гривень), в еквівалентні 700 доларів США, на день підписання цього Договору.

Відповідач, в свою чергу, не виконала взяті на себе зобов`язання за Договором про надання правової допомоги від 17.12.2019 року. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір є обов`язковими для виконання сторонами, що регламентовано ст. 629 ЦК України.

Позивач також вважає, що дані договірні відносини із відповідачем завдали йому і додаткові матеріальні збитки. Позивач був змушений укласти Договір про надання правової допомоги із іншим адвокатом для представництва його інтересів в Оболонському районному суді м. Києва по справі № 756/31/20, провадження № 2/756/744/21. Зокрема, був укладений Договір про надання юридичних послуг від 29 грудня 2020 року з Адвокатським об`єднанням «Мітракс».

Таким чином, кошти за Договором про надання правової допомоги з іншим адвокатом є реальними збитками в розумінні ст. 22 ЦК України та підлягають відшкодуванню з відповідача у розмірі 21 750 грн.

Водночас, після отримання судом заяви про перегляд заочного рішення та відзиву на позовну заяву було встановлено також наступне.

На виконання умов Договору від 17.12.2019р. ОСОБА_3 представляла інтереси ОСОБА_1 в Оболонському районному суді м. Києва.

В підготовчому засіданні по справі № 756/31/20, яке відбулось 23 липня 2020 року адвокатом ОСОБА_3 було заявлено:

- клопотання про долучення письмових доказів :

- клопотання про допит свідків;

- клопотання про витребування письмових доказів, а саме відомостей із Державної прикордонної служби України про перетин кордону ОСОБА_4

23 липня 2020 року ОСОБА_1 був присутній в підготовчому засіданні по справі № 756/31/21 разом зі своїм представником ОСОБА_3 , підтримував вказані клопотання і просив суд їх задовольнити.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 протягом всього часу існування між ними договірних відносин на підставі Договору про надання правової допомоги від 17.12.2019р. ігнорувала його дзвінки, смс-повідомлення, повідомлення у мережі Viber, його листи, надіслані ОСОБА_3 на електронну пошту.

Водночас з матеріалів справи вбачається, та наведено не спростовано самими сторонами, що 19 травня 2020 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 електронний лист, що міститься на а.с. 30.

Так на виконання п. 1 ОСОБА_3 отримала у червні 2020 року в Оболонському районному суді м. Києва повістки та відправила.

На виконання п. 2 адвокат ОСОБА_3. направила директору ДНЗ № 517 адвокатський запит та 23 липня 2020 отримала відповідь № 54 від 15.07.2020р.

На виконання п. 3 в телефонному режимі адвокат ОСОБА_3 роз?яснила ОСОБА_1 , що ДПС України не надають відповіді на адвокатський запит щодо перетину кордону особою, інтереси якої не представляє адвокат, що звертається з адвокатським запитом, роз?яснила, що така інформація надається на ухвалу суду.

23 липня 2020 року таке клопотання було заявлено ОСОБА_3 в підготовчому засіданні по справі № 756/31/20 та задоволено судом.

На виконання п. 4 адвокат ОСОБА_3 направила 10.07.2020р. адвокатський запит начальнику Управління з питань надзвичайних ситуацій КМДА.

Щодо п. 5 адвокат ОСОБА_3 роз?яснила ОСОБА_1 в телефонному режимі, що адвокат не вправі вимагати від органу державної влади (служба у справах дітей) входження в житлове приміщення сторонньої особи та складання акту обстеження умов проживання без дозволу власника житла.

Щодо тверджень Позивача про те, що Відповідачка не виходила на зв`язок, судом було витребувано інформації від ПрАТ «Київстар» щодо телефонних дзвінків між абонентами: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які були зафіксовані в період часу з 01.07.2020 року по 01.06.2021 року:

09.07.2020 10:25:30 тривалістю 637 секунд;

13.07.2020 11:53:16 тривалістю 11 секунд;

23.09.2020 19:21:45 тривалістю 671 секунд;

25.09.2020 18:11:32 тривалістю 789 секунд;

29.09.2020 19:40:49 тривалістю 281 секунд;

19.11.2020 18:41:00 тривалістю 1 041 секунд.

Таким чином, вказане спростовує твердження Позивача про те, що Відповідачка не виходила на зв`язок, та ігнорувала Позивача.

Щодо дії Договору між сторонами, Відповідачкою було зауважено, що прибувши 28 грудня 2021 року в підготовче засідання по справі № 756/31/20 адвокат ОСОБА_3 біля будівлі суду (біля входу) зустріла ОСОБА_1 з іншим представником.

ОСОБА_1 , не повідомивши адвоката ОСОБА_3 про розірвання Договору від 17.12.2019р., 29 грудня 2020 року уклав Договір про надання юридичних послуг з АО «Мітракс».

28 січня 2021 року ОСОБА_1 безпосередньо перед підготовчим засідання по справі № 756/31/20 повідомив адвокату ОСОБА_3. про те, що його інтереси представляють інші адвокати.

В підготовчому засіданні по справі № 756/31/20 28 грудня 2021 року ОСОБА_1 під аудіозапис повідомив суду, що він розірвав договір з адвокатом ОСОБА_3., вона більше не є його представником і що його інтереси представлятимуть адвокати АО «Мітракс», а саме адвокат Бабенко Ю.С.

ОСОБА_5 22 листопада 2022 року звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з заявою про надання копії аудіозапису засідань по справі № 756/31/20.

Таким чином, адвокат ОСОБА_3 могла приймати участь в засіданнях по справі № 756/31/20, призначених на 28.01.2021р. та 04.02.2021р., якщо ОСОБА_1 заявив суду 28 грудня 2021 року в засіданні, що він відмовився від адвоката ОСОБА_3. як представника, що адвокат ОСОБА_3 в даній справі більше не представляє його інтереси і його, ОСОБА_1 представником є адвокат Бабенко Ю.C.

Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

В свою чергу, згідно положень ст. ст. 901, 902 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 3.3. Договору про надання правової допомоги від 17 грудня 2019 року Клієнт не має права без погодження з Адвокатом вчиняти будь-які юридичні дії (переговори, консультації, підписання та передача документів, оголошення відомостей, іншої інформації, листування і т.п.) по тим напрямкам і питанням, юридичне супроводження яких здійснює Адвокат.

Відповідно до п. 5.2 Договору сторони не несуть відповідальності за порушення Договору, якщо воно сталось не з їх вини (умислу чи необережності).

Адвокат ОСОБА_3. належним чином виконувала умови Договору, а взяти участь в засіданнях по справі № 756/31/20, призначених на 28.01.2021р. та 04.02.2021р. не змогла, оскільки в судовому засіданні, яке відбулося 28 січня 2021 року ОСОБА_1 заявив, що на подальше адвокат ОСОБА_3 не є його представником і його інтереси представлятиме адвокат Бабенко Ю.С. та надали документи, що підтверджують повноваження адвоката Бабенка Ю.С. як представника ОСОБА_1 .

Відповідно до п. п. 4.2, 6.3, 4.3 Договору оплата правової допомоги, що надається Адвокатом за даним договором здійснюється на умовах передоплати. Клієнт може у будь-який час і з будь-яких причин (або без їх пояснення) розірвати Договір з адвокатом в односторонньому порядку. Адвокат не має права вчиняти тиск на клієнта з метою реалізації цього права.

У випадку розірвання (припинення) договору або відмови від договору проведена оплата послуг Адвоката поверненню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Судом враховано п. 4.3. даного Договору, яким передбачено те, що у випадку розірвання (припинення) договору або відмови від договору проведена оплата послуг Адвоката поверненню не підлягає.

Укладаючи даний Договір ОСОБА_1 погодився з даними умовами договору.

Уклавши договір з іншим адвокатом 29 грудня 2020 року та заявивши в засіданні суду по справі № 756/31/20 28 січня 2021 року, що адвокат ОСОБА_3 більше не є його представником по даній справі, ОСОБА_1 фактично вчинив дії по розірванню Договору про надання правової допомоги від 17.12.2019р. в односторонньому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов?язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Слід зважати, що рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав. При цьому слід зважати, що рівність учасників процесу встановлюються не обмежено в конкретному судовому процесі, а стосовно всіх суб`єктів, які звернулися до суду за захистом своїх прав. Рівність має забезпечуватися навіть в окремих непов`язаних судових провадженнях.

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу дотриманню аналізованих принципів як невід`ємної складової права на справедливий суд, практичне застосування яких відбувається при дослідженні доказів та оскарженні невмотивованих рішень суду, коли влучні аргументи сторін судом просто проігноровані.

Рішенням у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява №12952/87 від 23.05.1993 року).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №18390/91 від 09 грудня 1994 року).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії», заява №37801/97 від 01 липня 2003 року).

За таких обставин, враховуючи, що позивачем належних та допустимих доказів, що вказували б на неналежне виконання умов Договору з боку Відповідачки не надано, доводи відповідача на свій захист позивачем не спростовані, тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні поданого позову слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов?язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов?язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 624 ЦК України відшкодування збитків можливе виключно у випадку, якщо це передбачено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 461/85/19 викладені висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, що регламентують відшкодування понесених позивачем судових витрат, а саме Верховний Суд роз?яснив, що витрати позивача на правничу допомогу не є його збитками і не можуть бути компенсовані як збитки.

Витрати позивача на правничу допомогу відносяться до судових витрат (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України) і повинні відшкодовуватись виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством для відшкодування судових витрат (ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України).

Таким чином, позовні вимоги не ґрунтуються на нормах матеріального права, тому задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позову про відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається з позовної заяви, враховуючи факт невиконання умов Договору про надання правової допомоги від 17.12.2019 року відповідачем, позивач зазнав моральної шкоди, яка полягала у психологічних та моральних переживаннях, оскільки розгляд цивільної справи в Оболонському районному суді м. Києва по справі № 756/31/20 є для позивача дуже важливим так як предметом розгляду є повернення його малолітнього сина на територію України. Також позивач сплатив всю суму коштів - 16 500 грн. (шістнадцять п`ятсот гривень) відповідачу відразу за Договором. При укладені Договору про надання правової допомоги з іншим адвокатом позивач повторно сплачував кошти, оскільки його інтереси в суді як позивача повинен представляти саме адвокат. Фінансова частина даної колізії також створила для позивача душевні та моральні страждання, що суттєво вплинуло на стан здоров`я позивача.

Позивач розмір матеріальної шкоди оцінює в 10 000,00 грн.

Відшкодування моральної шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди. Виходячи з вищевикладеного вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. також не підлягає задоволенню.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 526, 610, 615, 629, 837, 849, 901, 902, 1212 ЦК України; ст. 4, 81, 82, 83, 175, 177, 178, 179, 180, 190 ЦПК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набира є законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , адреса місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

ОСОБА_3 , адреса місцезнаходження - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлений 15 листопада 2024 року.

Суддя: