КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024року

м. Київ

справа №760/15001/20

провадження №22-ц/824/1376/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Гуля В.В.

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «АСК «Скарбниця» про стягнення недоплати страхового відшкодування та відшкодування збитків,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «Українська страхова група», ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «АСК «Скарбниця», в якому просив стягнути на його користь з ПрАТ «СК «Українська страхова група» суму недоплати страхового відшкодування у розмірі 40 010,17 грн; з ОСОБА_2 - суму у розмірі 48 275,42 грн як різницю між сумою страхового відшкодування та розміром збитків; судовий збір покласти на відповідачів.

Позовні вимоги мотивував тим, що 28 березня 2019 року в м. Києві, по Русанівській набережній, заїзд на міст Патона, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 ; Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 ; BMW 523I, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 .

У результаті даної ДТП належний позивачу на праві власності автомобіль Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_3 , зазнав механічних пошкоджень, тобто останньому було завдано матеріального збитку.

На місце настання події, було викликано поліцію, яка зафіксувала пошкодження транспортних засобів, склала схему наслідків ДТП, відібрала письмові пояснення від учасників ДТП та склала адміністративні протоколи серії БД №163785 на водія ОСОБА_5 та протокол серії БД №173938 на відповідача ОСОБА_2 .

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2019 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2019 року водія ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль BMW 523I, д.н.з. НОМЕР_4 , яким керував водій ОСОБА_5 , було забезпечено полісом цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів АМ/8775290 у ПрАТ «СК «Скарбниця», яке 02 жовтня 2019 року виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 20 285,57 грн, що підтверджено квитанцією з додатка Приват24.

Також, на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , було забезпечено полісом, цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів АМ/6245602 у ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС».

ПрАТ «СК «Українська страхова група» листом від 28 березня 2019 року повідомив позивача про те, що розмір матеріального збитку, завданий потерпілій особі, за його розрахунками становить 59 989,83 грн та 30 липня 2019 року вказана сума була виплачена.

Підставою визначення суми страхового відшкодування є ремонтна калькуляція №ЦВ-8688 від 23 травня 2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_3 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні (26%), складає 119 979,65 грн. У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

ПрАТ «СК «Українська страхова група» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування з урахуванням положень статті 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у сумі 119 979,65 грн/2 = 59 989,83 грн.

Як зазначив позивач, він не погоджується з визначеним ПрАТ «СК «Українська страхова група» розміром збитків, оскільки не визнає неподільності шкоди, яка була завдана діями водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посилаючись на докази, які містяться в адміністративній справі відносно винних водіїв та Звіт №8472/Ц від 22 травня 2019 року, в якому оцінювач визначив з урахуванням пошкоджень об`єкта оцінки та наданих документів, які пошкодження були нанесені водієм ОСОБА_2 під час ДТП 28 березня 2019 року.

Відповідно до Полісу №АМ/6245602 ліміт суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн, тобто матеріальні збитки у повному розмірі не відшкодовані. Загальний розмір недоплаченого страхового відшкодування становить 40 010,17 грн (100 000 - 59 989,83 грн = 40 010,17 грн).

Згідно Звіту №44385 від 28 травня 2019 року різниця, яка покриває завдану шкоду, становить: 148 275,42 грн - 100 000 грн = 48 275,42 грн, яка має бути стягнута з ОСОБА_2 .

На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 40 010,17 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 31 203,44 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, відповідач ПрАТ «СК «Українська страхова група» подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог позивача до ПрАТ «СК «Українська страхова група» у повному обсязі.

Уважає, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, а обставини, які суд уважав встановленими, є неправильними.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з постанов Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2019 року неможливо встановити хто саме і яких пошкоджень завдав транспортному засобу позивача, а з проведених звітів неможливо встановити які саме пошкодження були викликані діями водія ОСОБА_2 , а які діями водія ОСОБА_5 .

Вказує, що у ремонтній калькуляції №8472/Ц від 17 квітня 2019 року, яка є невід`ємним додатком до Звіту №8472/Ц від 22 травня 2019 року і яка виконана на замовлення позивача та за його кошти, вказана велика кількість деталей, які не відображені у схемі місця ДТП, що була складена уповноваженим працівником поліції.

Зауважує, що Звіт на замовлення позивача було виконано необ`єктивно та упереджено, без виклику заінтересованих осіб на огляд, а оцінювач ОСОБА_6 не був попереджений про кримінальну відповідальність, а тому вказаний звіт не можна брати до уваги як належний та допустимий доказ у справі.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту першого частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що дійсна вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок винних дій водія ОСОБА_2 , становить суму у розмірі 148 275,42 грн, яка складається з вартості відновлювальних робіт (33 925,00 грн), вартість необхідних для ремонту матеріалів (28 989,54 грн), вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту з ПДВ за вирахуванням зносу (133 647,84 грн х (1-0,3613), згідно п. 3.5 визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням значенням коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ за Звітом №8472/Ц від 22 травня 2019 року.

Враховуючи, що страхове відшкодування сплачується саме на користь позивача, а стягнення різниці між страховим відшкодуванням та розміром збитків позивач покладає на ОСОБА_2 , його розмір підлягає зменшенню на податок на додану вартість.

Враховуючи, що позивачу вже було виплачене страхове відшкодування у розмірі 59 989,83 гривень, сума недоплаченого страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь позивача, становить: 100 000 - фр.(0) - 59 989,83 = 40 010,17 грн.

Враховуючи Звіт №8472/Ц від 22 травня 2019 року різниця, яка покриває завдану шкоду, становить: 131 203,24 грн - 100 000, 00 грн = 31 203,44 грн.

Таким чином, стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає різниця у розмірі 31 203,44 грн.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що 28 березня 2019 року в м. Києві, по Русанівській набережній, заїзд на міст Патона, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 ; Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 ; BMW 523I, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 .

Відповідно до постанов Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2019 року у справах про адміністративне правопорушення №755/5958/19 та №755/5964/19 водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_5 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно положень статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_5 установлена та в порядку статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Внаслідок ДТП було завдано механічні пошкодження, зокрема, ТЗ марки Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є позивач.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу BMW 523I, д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_5 була застрахована за Полісом №АМ/8775290 у ПрАТ Страхова компанія «Скарбниця», яке 02 жовтня 2019 року виплатило суму страхового відшкодування в розмірі 20 285,57 грн.

Позивач звернувся до відповідача ПрАТ «СК «Українська страхова група», який є правонаступником ТДВ «СТДВ «Глобус», з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована за Полісом №АМ/6245602 у ТДВ «СТДВ «ГЛОБУС», страхове відшкодування було сплачено відповідачем ПрАТ «СК «Українська страхова група» 30 липня 2019 року, як правонаступником ТДВ «СТДВ «Глобус».

19 травня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до ПрАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про доплату страхового відшкодування, в якій зазначив, що не згоден з рішенням страховика про виплату суми страхового відшкодування та просить здійснити доплату з підстав того, що не визнає неподільності шкоди, посилаючись на докази, які містяться в адміністративній справі відносно винних водіїв та Звіт №8472/Ц від 22 травня 2019 року, в якому оцінювач визначив з урахуванням пошкоджень об`єкта оцінки та наданих документів, які пошкодження були нанесені водієм ОСОБА_2 під час ДТП 28 березня 2019 року.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За статтею 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Частиною першою статті 990 ЦК України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Пунктом 12.1 статті 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до частини 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року.

Згідно пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Пунктом 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюються безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Отже, страховик ПрАТ «СК «Українська страхова група» за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Тобто, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує шкоду в межах страхових сум і лише ту, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положенням пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно з пунктом 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Отже, виходячи з наведених положень Закону, потерпілий має право на самостійне обрання аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди лише в тому випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений пунктом 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Отже, системний аналіз ст.ст. 22, 988, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст.22, 28, 29, 36 Закону дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто, положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку №8472/Ц від 22 травня 2019 року вартість матеріального збитку, завданого власникові Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП на дату оцінки КТЗ складає: 148 275,42 грн за пошкодження, які були спричені діями водія ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до Звіту №44385 від 28 травня 2019 року, який був проведений на замовлення ТОВ «Брітіш автоклаб», який є посередником в наданні послуг ПрАТ АСК «Скарбниця», згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 25 542,68 грн за пошкодження, які були спричинені діями водія ОСОБА_5 , який керував транспортним засобом BMW 523I, д.н.з. НОМЕР_4 .

Згідно адміністративних матеріалів, а саме пояснень водіїв - учасників ДТП, визначено порядок скоєння ДТП, а саме: спочатку водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем BMW 523I, д.н.з. НОМЕР_4 , притерся з автомобілем Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_3 , за що і було складено адміністративний протокол на нього за недержання бічного інтервалу.

Водій ОСОБА_3 , який рухався на автомобілі Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_2 , попереду побачив ДТП і знак аварійної зупинки, скинув швидкість, а потім почув сильний удар у задню ліву сторону свого автомобіля, це був автомобіль Mitsubishi Lancer, швидкість якого була від 80 до 100 км/год., який зіткнувся з автомобілем Chevrolet Aveo, а від нього відбулося зіткнення в задню ліву частину автомобіля Renault Logan, який після такого контактування віднесло у відбійник та було пошкоджено праву сторону.

На підставі викладеного суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що згідно адміністративних матеріалів власнику автомобіля Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_3 було нанесено пошкодження лівої частини спереду та лівої частини бамперу діями водія ОСОБА_5 , задньої частини зліва та зправа, даху, правої частини, правої частини бамперу - діями водія ОСОБА_2 , що прямо відображено у проведених звітах.

Враховуючи те, що у справі наявні документи, які встановлюють результат шкоди, яку завдано позивачеві кожним винуватцем ДТП, посилання ПрАТ «СК «Українська страхова група» на неподільність шкоди є необґрунтованими, про що правильно зазначено судом першої інстанції.

Зважаючи на те, що позивач не погоджував розмір страхового відшкодування в сумі 119 979,65 грн/2 = 59 989,83, а навпаки заперечував його правильність, суд першої інстанції критично оцінив розмір вартості відновлювального ремонту, зазначений у розрахунку працівника ПрАТ «СК «Українська страхова група», віддавши перевагу Звіту №8472/Ц від 22 травня 2019 року, складеному суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 , з огляду на те, що матеріалами справи не підтверджується наявність відповідної кваліфікації оцінювача у працівника ПАТ «СК «Українська страхова група», більше того, в калькуляції взагалі не вказані анкетні дані особи, яка складала зазначену калькуляцію, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до статті 36.2 вказаного Закону якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

У постанові від 28 лютого 2018 року Верховний Суд дійшов висновку, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.

Оскільки позивач не надав до суду акти виконаних робіт на підприємстві, який є платником ПДВ, з урахуванням вищевказаних норм, дійсна вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок винних дій водія ОСОБА_2 , становить суму у розмірі 148 275,42 грн, яка складається з вартості відновлювальних робіт (33 925,00 грн), вартості необхідних для ремонту матеріалів (28 989,54 грн), вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту з ПДВ за вирахуванням зносу (133 647,84 грн х (1-0,3613), згідно п. 3.5 визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням значенням коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ за Звітом №8472/Ц від 22 травня 2019 року.

Враховуючи, що страхове відшкодування сплачується саме на користь позивача, а стягнення різниці між страховим відшкодуванням та розміром збитків позивач просить покласти на ОСОБА_2 , його розмір підлягає зменшенню на податок на додану вартість, у зв`язку з чим загальний розмір відшкодування складає 131 203,24 грн ((133 647,84 - 20%) х (1-0,3613) + 33 925,00 + 28 989,54 = 106 918, 27 х (1-0,3613) + 62 914,54 = 68 288, 70 + 62 914,54 = 131 203,24 грн. (сума матеріального збитку з урахуванням ПДВ-20%)).

З огляду на те, що позивачу вже було виплачене страхове відшкодування у розмірі 59 989,83 гривень, сума недоплаченого страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь позивача, становить: 100 000 - фр.(0) - 59 989,83 = 40 010,17 грн.

За Полісом №AM/6245406 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн.

Згідно Звіту №8472/Ц від 22 травня 2019 року різниця, яка покриває завдану шкоду, становить 31 203,44 грн (131 203,24 грн. - 100 000, 00 грн).

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 31 203,44 грн.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ПрАТ «СК «Українська страхова група» недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 40 010,17 грн, з ОСОБА_2 -31 203,44 грн, як різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, здійсненою в межах ліміту відповідальності.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів вважає, що місцевий суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Гуль В.В.

Судді Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.