У х в а л а

13 листопада 2024 року

м. Київ

Справа № 761/19287/20

Провадження № 61-7414ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позивач), інтереси якого представляє адвокат Михалевський Юрій Романович (далі - адвокат),

на постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2024 року

у справі за позовом позивача до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі - державне підприємство), Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - банк) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 - про скасування обтяження рухомого майна та запису про обтяження і

в с т а н о в и в :

1. У червні 2020 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив:

- скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження у зв`язку із заставою рухомого майна на підставі договору застави майна № ЗТЗ-2461 від 15 серпня 2006 року, накладеного ПАТ «Укрсоцбанк» (з 15 жовтня 2019 року правонаступник АТ «Альфа-Банк») щодо автомобіля «Mercedes G500» (д. н. з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , далі - автомобіль);

- зобов`язати державне підприємство зареєструвати відомості про припинення приватного обтяження на автомобіль, запис №1, зареєстрований 15 липня 2014 року за № 14450805 Хмельницькою філією вказаного підприємства у державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

2. Мотивував вимоги так: батько позивача ( ОСОБА_3 ) 15 березня 2010 року придбав автомобіль на товарній біржі; позивач успадкував автомобіль після смерті батька, однак внаслідок обтяження позбавлений можливості розпоряджатись цим майном; тому була потреба у зверненні до суду.

3. 24 травня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив частково: скасував обтяження на автомобіль шляхом виключення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна; в іншій частині вимог відмовив.

4. 9 квітня 2024 року Одеський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про відмову у задоволенні позову.

5. 15 травня 2024 року адвокат в інтересах позивача подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

6. 26 червня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Позивач мав: чітко зазначити підстави касаційного оскарження, визначені участині другій статті 389 ЦПК України; вказати дату отримання копії оскарженої постанови і надати докази на підтвердження цієї дати, якщо такі докази у нього є; надати суду документ про сплату судового збору у вказаному розмірі з такою кількістю його копій, яка відповідає кількості учасників справи.

7. 19 липня 2024 року позивач подав клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, в якому зазначив підставу касаційного оскарження постанови апеляційного суду згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України; додав квитанцію про сплату судового збору у встановленому розмірі. Зазначив, що копію оскарженої постанови від 26 березня 2024 року отримав на електронну пошту 23 квітня 2024 року (надав копію супровідного листа Київського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року та знімок екрана з повідомленням від апеляційного суду в системі «Електронний суд»).

8. 3 вересня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив позивачу на десять днів строк на усунення недоліків касаційної скарги. Позивач мав подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

9. 16 вересня 2024 року позивач подав до Верховного Суду клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, у якому просив поновити строк на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції. Обґрунтував заяву тим, що повний текст оскарженої постанови суд апеляційної інстанції склав 15 квітня 2024 року, а касаційну скаргу позивач подав 15 травня 2024 року, тобто в межах тридцятиденного строку з дня складення повного тексту судового рішення.

(1) Щодо строку на касаційне оскарження

9.1. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

9.2. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

9.3. Позивач належно обґрунтував, що подав касаційну скаргу протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови апеляційного суду. Отже, строк на касаційне оскарження останньої не пропустив. Тому відсутні підстави для поновлення такого строку.

(2) Щодо вирішення питання про відкриття касаційного провадження

10. Верховний Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

10.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

10.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

10.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

10.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

10.5. Предметом позову було скасування обтяження у вигляді заборони відчуження у зв`язку із заставою рухомого майна на підставі договору застави автомобіля та зобов`язання державного підприємства зареєструвати відомості про припинення приватного обтяження на автомобіль. З огляду на такий предмет і незначну складність справи № 761/19287/20Верховний Суд визнає її малозначною.

10.6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

10.7. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

10.8. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

10.9. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

10.10. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

10.11. Позивач отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь його позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

10.12. Позивач подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції у справі незначної складності, судові рішення в якій за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права позивача на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, 390, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 26 березня 2024 року.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Акціонерного товариства «Сенс Банк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 - про скасування обтяження рухомого майна та запису про обтяження.

3. Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко