Провадження №2-з/367/214/2024
УХВАЛА

Іменем України

08 жовтня 2024 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Слободенюк Галини Миколаївни про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви у якій просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони матері ОСОБА_1 , особисто або через третіх осіб, вивозити за межі території України малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без письмового дозволу батька ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у справі про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком за місцем прописки малолітньої дитини, за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, представник заявника вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.12.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20.03.2023, розірвано.

19.01.2023 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення про стягнення аліментів та коштів на особисте утримання ОСОБА_1 з ОСОБА_1 . Під час винесення рішення судом було встановлено, що дитина наразі проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначає, що перебуваючи у декретній відпустці, ОСОБА_1 ще весною 2024 року покинула Україну та виїхала за кордон залишивши дитину без батьківського піклування, при цьому, ОСОБА_1 знаходиться на службі у Національній Гвардії України, з початку повномаштабного вторгнення РФ та перебуває у військовій частині.

16.09.2024 ОСОБА_1 через свого адвоката звернувся до Білоцерківського РУП ГУНП у Київській області (талон-повідомлення ЄО №36373) про встановлення родинних зав`язків з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлення місця перебування малолітньої дитини, так як йому не відомо де його малолітня дитина, мати якого отримуючи аліменти самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, покинула дитину без батьківського нагляду та виїхала за кордон на великий термін. Також 16.09.2024 ОСОБА_1 через свого адвоката звернувся до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради з заявою про ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків та залишення малолітньої дитини без батьківського піклування.

Окрім цього зазначається, що представником ОСОБА_1 готується цивільний позов про визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , за місцем прописки малолітньої дитини за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, представник заявника наголошує, що є всі підстави вважати, що ОСОБА_1 в найближчий час буде намагатись повернутись в Україну, щоб виїхати з дитиною за межі держави Україна з метою ухилення від виконання майбутнього рішення суду щодо визначення місця проживання дитини. Таким чином, переміщення дитини до іншої держави повністю унеможливить судовий захист заявника прав та інтересів на повернення дитини. З цих підстав просить заяву задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, дійшла наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 02.12.2006, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено в п.4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року №4-рп/2011 інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони матері ОСОБА_1 , особисто або через третіх осіб, вивозити за межі території України малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без письмового дозволу батька ОСОБА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у справі про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком за місцем прописки малолітньої дитини, за адресою: АДРЕСА_1 , останній як на обґрунтування обраного виду забезпечення позову посилався на те, що вивезення дитини за кордон в майбутньому зробить неможливим виконання судового рішення у справі за його позовом про визначення місця проживання дитини з батьком.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від14 лютого 2022 року, справа № 754/7569/21, провадження № 61-15886сво2, зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

Отже, обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дитині без згоди батька не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України, а тому суд прийшов до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Окрім цього, під час вирішення поданої заяви про забезпечення позову необхідно враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки заборона в умовах воєнного стану відповідачці ОСОБА_1 вивозити за межі України малолітню дитину вплине на права та інтереси інших осіб.

Крім того, представник заявника ОСОБА_5 у заяві про забезпечення позову не зазначила жодних вагомих підстав, яким чином невжиття заходів забезпечення позову, які вона просить застосувати у своїй заяві, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, а також зважаючи на те, що заборона вчиняти будь-які дії, може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149, 151, 153 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Слободенюк Галини Миколаївни про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Я.М. Третяк