2/465/81/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

21.11.2024 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю. М.

з участю секретаря судового засідання Лозинського Т-Р. А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння,-

встановив:

позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15.06.2021 року по справі №465/4685/16-к, що набрала законної сили 24.06.2021 року, відповідача ОСОБА_3 , обвинуваченого у кримінальному провадженні №0001450 від 07.05.2016 року за ч.1 ст. 122 КК України звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_1 у кримінальному провадженні залишено без розгляду, роз`яснивши порядок подачі такого у порядку цивільного судочинства. При цьому суд встановив, що прокурором доведено фактичні обставини інкримінованого у вину обвинуваченому злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, які стороною обвинувачення не заперечуються, у зв`язку з цим суд визнав встановленим факт вчинення інкримінованого злочину, а кваліфікацію його дій за вказаною нормою закону, правильною. Допитаний ОСОБА_3 вину визнав повністю, щиро розкаявся, але завданих збитків потерпілому не відшкодував. Вказує, що йому, як потерпілому у кримінальному провадженні, заподіяно моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з погіршенням здоров`я, перебуванням на лікуванні, пов`язаним з обмеженою руховою можливістю його правої (основної) руки. Окрім того, він відчував постійний дискомфорт та боязнь помсти та неприємностей, які може безкарно завдати обвинувачений, оскільки він перебуває на волі і є фізично значно сильнішим та намагається уникнути покарання. Просить позовні вимоги задоволити та стягнути з відповідача 60 000,00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду та 20 000,00 грн. за надання правової допомоги професійним адвокатом.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13.01.2023 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задоволити такі в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду належним чином, шляхом направлення судових повісток за його зареєстрованим місцем проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки представник позивача не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15.06.2021 (справа №465/4685/16-к) ОСОБА_3 обвинуваченого у кримінальному провадженні №0001450 від 07.05.2016 року за ч.1 ст. 122 КК України звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Як вбачається з змісту вказаної ухвали суду, прокурором доведено фактичні обставини інкримінованого у вину обвинуваченому злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, які стороною обвинуваченого не заперечуються, у зв`язку з цим, суд визнав доведеним факт вчинення інкримінованого злочину, а кваліфікацію його дій за вказаною нормою закону, правильною.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, судам роз`яснено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За змістом пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вищевказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підтвердження понесеної моральної шкоди позивачем не надано доказів важких душевних та фізичних страждань. Враховуючи, що позивач є потерпілим від кримінального правопорушення,а тому йому безумовно було заподіяно моральну шкоду, а також те, що позивач являється інвалідом третьої групи довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 та є вдівцем (згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено актовий запис №1358), керуючись вимогами законності та справедливості, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, а саме процесуальних витрат, що складаються з витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1 ) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Судом встановлено, що 11.05.2016 року між ОСОБА_1 та адвокатом Богущем І.М. укладено договір доручення про надання правової допомоги №02-Г.

Згідно Додатку до договору доручення про надання правової допомоги №02-Г від 11.05.2016, сторони погодили розмір гонорару адвоката, а саме 20 000, 00 грн.

Згідно акту виконаних робіт згідно із договором дорученням №02-Г від 11.05.2016 та додатками до нього, адвокатом в період з 11.05.2016 по 15.06.2021 року була виконано наступний вид робіт:

участь у досудовому слідстві у період з 11.05.2016 по 05.08.2016 3000 грн.;

участь у судових засіданнях судді ОСОБА_5 в період з 10.08.2016 по 25.10.2016 3000 грн.;

участь у судових засіданнях судді ОСОБА_6 в період з 10.08.2016 по 15.06.2021 4000 грн.;

опитування свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 6500,00 грн.;

запити щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_15 1000 грн.;

моніторинг судової практики щодо ст. 122 КК України 500 грн.;

підготовка та подача цивільного позову 1000,00 грн.;

підготовка та подача заяви про збільшення позовних вимог 5000 грн.;

канцелярські, транспортні та інші витрати 500 грн., а всього 20 000 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №02-Г від 07.02.2024 року, ОСОБА_1 оплатив за послуги надані за договором №02-Г від 11.05.2016 року грошові кошти у сумі 20 000,00 грн.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого; такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. Разом з тим, не вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами рішень, оскільки не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості й призначення покарання. Про це зазначила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду при розгляді справи № 328/1109/19.

Позивач просить стягнути з відповідача 20 000,00 грн. процесуальних витрат, що складаються з витрат на правову допомогу. Тобто йдеться про вирішення питання пов`язаного із процесуальними витратами у зв`язку зі здійсненням кримінального провадження, а не у зв`язку із вирішенням цивільного позову.

Частиною 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Частиною 1 статті 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК України та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості й призначення покарання.

Таким чином, оскільки це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК України суд, який прийняв остаточне рішення у кримінальному провадженні без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, потерпілий може повторно звернутися із відповідним клопотанням до суду, який постановив ухвалу про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження щодо нього.

Зважаючи на наведені вище обставини, а також на те, що питання щодо стягнення витрат на правову допомогу судом не вирішувалося при розгляді кримінального провадження, такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства, отже така вимога не підлягає задоволенню.

Враховуючи вище викладене, позовні вимоги необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позовача 30 000 гривень у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану кримінальним правопорушенням моральної шкоди у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2024 року

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Ванівський Ю.М.