Справа №:755/6707/24
Провадження №: 2/755/4623/24
"25" жовтня 2024 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Коваленко І.В.,
при секретарі судових засідань - Щербак А.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванюта Іван Миколайович, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,-
Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», з вимогою про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів за виконавчим написом нотаріуса, відповідно до якого просить суд зобов`язати відповідача повернути позивачу стягнені за виконавчим написом № 930 від 22.09.2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. грошові кошти у розмірі 4028,52 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., вчинено виконавчий напис № 930 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» заборгованості в розмірі 12 000,00 грн.
На підставі зазначеного вище виконавчого напису, було відкрито виконавче провадження із реєстраційним номером № 67047765, та винесено постанову від 23.08.2023 року про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , яку він отримує в ТОВ «Володар роз», а також було постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20 відсотків.
Таким чином, на підставі вищевказаної постанови із заробітної плати ОСОБА_1 здійснювались відрахування, а саме: - відповідно до довідки ТОВ «Володар роз» грошові кошти у розмірі 4 940,20 грн., - відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванюти І.М. про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2023 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» грошові кошти в сумі 4 028,52 грн.
На підставі чого, позивач 29 жовтня 2023 року надіслано ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» заяву повернення сплачених коштів, перерахувавши їх на номер банківської картки ОСОБА_1 , однак, відповідач надав відповідь, що між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги №26/06/2023 і передано кредитний договір ОСОБА_1 та запропоновано звертатися до даного Товариства.
09 листопада 2023 року на електронну адресу ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» було направлено заяву про надання підтвердження передачі кредитного договору та перерахування коштів на рахунок ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс», оскільки Приватним виконавцем Іванютою І.М. було перераховано кошти на рахунок ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група».
Однак, на даний час відповіді та підтвердження ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» не було надано, кошти не були повернуті ОСОБА_1 , набутих без достатньої правової підстави.
19 квітня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Копію вказаної ухвали позивачем було отримано.
Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до статтями 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. (пункт 19 стаття 34 Закону України «Про нотаріат»)
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»)
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.
Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Судом встановлено, що 22 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. було вчинено виконавчий напис № 930 на користь ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» заборгованості в розмірі 12 000,00 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» пред`явило виконавчий напис № 930 від 22.09.2021 року для виконання до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івани Миколайовича на підставі якого приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 67047765 від 06.10.2021 року.
Так, 23.08.2023 року приватний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , яку він отримує в ТОВ «Володар роз».
Дане рішення суду набрало законної сили.
Відповідно до Звіту про здійснення відрахування та виплати, складеного ТОВ «Фірма «Володар роз» з відповідача ОСОБА_1 за період 01 серпня 2023 року по 31 серпня 2023 року на підставі постанови від 23 серпня 2023 року у межах виконавчого провадження №67047765 утримано 4 940,20 грн.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року у справі № 904/2444/18.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Як зазначено вище, здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти).
При цьому для правильного застосування статті 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
За правилами статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в загальному розмірі 4 028,52 грн., які стягнуто з боржника у межах процедури виконавчого провадження ВП № 67047765 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 930, вчиненого 22 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., який за рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, тому відсутня підстава для подальшого проведення такого стягнення, а стягнуте за виконавчим написом підлягає поверненню боржнику за рахунок стягувача, як безпідставно набуте майно, в порядку, передбаченому статтею 1212 Цивільного кодексу України.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванюта Іван Миколайович, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 гривні 20 копійок.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 6, 11, 526, 610, 1212 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 284, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванюта Іван Миколайович, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,- задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ст. 284 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.