ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 липня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/5457/23

Головуючий у першій інстанції Соловей В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/925/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за договором про надання кредиту від 15 червня 2021 року в сумі 112 375,87 грн, з яких 50 000 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту; 60 652,20 грн сума прострочених платежів по процентах та 1 723,67 грн сума прострочених платежів за комісією.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 червня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 укладено договір № 070729-КС-009 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За змістом договору товариство надало позичальнику фінансовий кредит в розмірі 50 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на визначених договором умовах. Відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 02 листопада 2023 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 112 375,87 грн.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 112 375,87 грн, з яких: 50 000 грн сума прострочених платежів по кредиту; 60 652,20грн сума платежів по процентах та 1 723,67 грн сума прострочених платежів за комісією. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилаючись на невідповідність наведених у рішенні висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріальних норм, просить змінити рішення суду, задовольнивши позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31 660 грн, а в частині стягнення заборгованості за відсотками та комісією відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою сплату відповідачкою грошових коштів в сумі 18 340 грн, у зв`язку з чим заборгованість за тілом кредиту становить 31 660 грн, яка підлягає стягненню.

Відповідачка зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з доданими до позовної заяви Правилами надання споживчих кредитів вона ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи договір про надання фінансових послуг. Відсутні докази на підтвердження доводів позивача про те, що на момент укладення договору її ознайомлено саме з заявленими товариством умовами кредитування, зокрема, стосовно сплати відсотків та комісії.

Указує, що надана позивачем роздруківка з сайту не може бути належним доказом, оскільки він повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 11 березня 2015 року.

Вважає неможливим застосування до виниклих правовідносин приписів ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Правила надання грошових коштів, які розміщені на офіційному сайті https://bizpozyka.com, могли неодноразово змінюватися самою фінансовою установою в найбільш сприятливих для себе умовах.

Наголошує, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані їй Умови обслуговування рахунків фізичних осіб, відсутність у договорі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем документи, які начебто є невід`ємною частиною договору, не можуть розцінюватися як стандартна форма, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика», суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 на підставі укладеного договору виникло грошове зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, яке вона добровільно не виконує. Відповідачкою не подано доказів на спростування наведених обставин. Укладений кредитний договір містить інформацію про те, що позичальник підтверджує факт ознайомлення з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщений на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть та об`єм зобов`язань.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 15 червня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 070729-КС-009, відповідно до умов якого остання отримала від кредитодавця грошові кошти в розмірі 50 000 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківську картку терміном на 24 тижня зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,86645542 % щодня, з орієнтованою реальною річною ставкою 3 606,32 %, та сплатою комісії за надання кредиту в загальній сумі 7 500 грн (а.с. 25). Відповідно до умов договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця https://bizpozyka.com, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватися їх та, відповідно, укладає цей договір (п. 6 договору). Підписанням цього договору позивальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема, ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», Паспортом споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 9 договору).

У договорі міститься графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту.

Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 15 червня 2021 року виконала та перерахувала на банківську картку ОСОБА_1 двома траншами грошові кошти в сумі 50 000 грн, що підтверджується довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» (а.с. 26, 26 зворот).

У повідомленні, сформованому ТОВ «Бізнес Позика», наведено детальний опис дій, вчинених сторонами 15 червня 2021 року при укладанні кредитного договору ( а.с. 22).

Так, маючи намір укласти 15 червня 2021 року з ТОВ «Бізнес Позика» кредитний договір, ОСОБА_1 , використовуючи номер телефону, здійснила перехід до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства та зайшла до особистого кабінету, надавши в подальшому всю необхідну інформацію для формування товариством належної пропозиції клієнту. Товариством надано клієнту в особистому кабінеті паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання, для чого направлено на номер телефону відповідачки повідомлення з одноразовим ідентифікатором G-1455 для підписання паспорту споживчого кредиту. Після підписання паспорту споживчого кредиту клієнтом товариство направило клієнту індивідуальну оферту з відправленням в смс-повідомленні на номер телефону одноразового ідентифікатора G-7115. Після підписання клієнтом умов оферти шляхом надсилання товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором товариство направило клієнту в ІТС підтвердження вчиненого електронного правочину у формі електронного документа.

У паспорті споживчого кредиту (а.с. 28-29) наведено наступні умови кредитування: тип та мета кредиту; сума кредиту 50 000 грн; строк кредитування 24 тижні; спосіб надання кредиту безготівковим шляхом; процентна ставка 316,25622830 % річних; розмір комісії за надання кредиту 7 500 грн; реальна річна процентна ставка 3 606,32 % річних; порядок повернення кредиту.

Перед підписанням оферти ОСОБА_1 у відповідні поля завантажила свою фотографію з паспортом в руках, довідку про реєстрацію місця проживання та РНОКПП (а.с. 10, 11).

Умовами договору про надання кредиту № 070729-КС-009 від 15 червня 2021 року, укладеному між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , засвідчено, що позичальник отримує від кредитодавця грошові кошти в сумі 50 000 грн терміном на 24 тижні. Процентна ставка в день 0,86645542, фіксована, комісія за надання кредиту 7 500 грн; термін дії договору до 30 листопада 2021 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 110 040 грн; орієнтовна реальна процентна ставка 3 606,32%. Наведений договір скріплено ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-7115 (а.с. 25).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 03 листопада 2023 року за кредитним договором № 070729-КС-009 від 15 червня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 112 375,87 грн, з яких: заборгованість за кредитом 50 000 грн; заборгованість за відсотками 60 652,20 та заборгованість за комісією 1 723,67 грн (а.с. 16-21).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до банківської установи із заявою про розірвання кредитного договору не зверталася.

Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «Бізнес Позика» посилалося на невиконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення у встановлений строк грошових коштів та сплати відсотків.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються підприємцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим підприємець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика» та пройшла реєстрацію на веб-сторінці товариства. Під час здійснення реєстрації відповідачка створила особистий кабінет та надала всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, дату та рік народження, РНОКПП, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надала згоду на обробку персональних даних.

Для безпосереднього оформлення кредиту відповідачка обрала бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно внесла номер банківської картки та підтвердила, що ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику.

Після прийняття позичальником умов кредитного договору 15 червня 2021року ТОВ «Бізнес Позика» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір, який підписано останньою відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на особистий телефонний номер ОСОБА_1 . На спростування вказаних обставин відповідачкою доказів не подано.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписано позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.

Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 червня 2021 у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20.

Оскільки ОСОБА_1 вважається ознайомленою з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», тобто до моменту підписання кредитного договору, колегія суддів доходить висновку, що відповідачка повністю ознайомлена з його порядком укладення та підписання, про що свідчать виконані останньою фактичні дії в ІТС, а також використання нею електронного підпису одноразового ідентифікатору.

Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками та комісію.

15 червня 2021 року ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-7115 підписала договір кредиту № 070729-КС-009 з ТОВ «Бізнес Позика». Умовами цього договору чітко визначено, що позичальник отримує від кредитодавця грошові кошти в сумі 50 000 грн терміном на 24 тижні. Процентна ставка в день 0,86645542, фіксована, комісія за надання кредиту 7 500 грн; термін дії договору до 30 листопада 2021 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 110 040 грн; орієнтовна реальна процентна ставка 3 606,32%.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, підписавши за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору кредитний договір № 070729-КС-009, відповідачка погодилась з визначеними у ньому умовами кредитування, в тому числі і щодо розміру відсотків за кредитом та комісії. Виходячи з наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів її ознайомлення та згоди з Правилами надання грошових коштів, оскільки розмір відсотків за кредитом та комісії визначено не Правилами надання грошових коштів, а безпосередньо умовами укладеного між сторонами кредитного договору, який укладено в електронній формі.

Відповідно не підлягає застосуванню при вирішенні спору правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки за обставинами наведеної справи у кредитному договорі були відсутні умови щодо розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами і банк здійснював таке нарахування відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. За обставинами цієї справи кредитним договором чітко визначено розмір відсотків за користування кредитом та сума комісії, а графіком погашення, що є складовою кредитного договору, визначено порядок зарахування коштів у разі їх сплати.

Розрахунок суми боргу за кредитом кредитодавцем проводився відповідно до умов укладеного між сторонами договору. З детального розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 погашення за кредитом здійснила частково, нею сплачено коштів на суму 18 340 грн (двома платежами по 9 170 грн 30 червня 2021 року та 24 липня 2021 року). Наведені кошти зараховано позивачем відповідно до графіку платежів, який є частиною підписаного ОСОБА_1 кредитного договору, на погашення відсотків (у розмірі 12 563,67 грн та комісії у розмірі 5 776,33 грн). Таким чином, як правильно указав позивач, непогашена відповідачкою сума за кредитом складається з: заборгованості за тілом кредиту 50 000 грн; заборгованості за відсотками 60 652,20 та заборгованості за комісією 1 723,67 грн. Заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку суми боргу, відповідачка не навела власного розрахунку з посиланням на відповідні докази, що підтверджувало б відсутність заявленого до стягнення боргу повністю або частково. Отже, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильність обрахованої суми боргу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неналежне виконання ОСОБА_1 грошових зобов`язань за кредитним договором від 15 червня 2021 року та необхідність стягнення з неї кредитної заборгованості в загальному розмірі 112 375,87 грн.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика». Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко