Провадження № 2/752/1329/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

04 липня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Гненик К.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гоменюк Олена Миколаївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщина, суд

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради і просив визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилається в позові на те, що він постійно проживав на території України та відповідно до заяви ОСОБА_3 від 17 травня 2021 року вони з 2018 року перебувають у фактичнх шлюбних відносинах та проживали однією сім`єю.

В заяві ОСОБА_3 зазначила, що в зв`язку з тяжкою хворобою вона потребує цілодобового догляду та піклування з його боку.

16 липня 2020 року був складений заповіт, яким ОСОБА_3 усе своє майно заповідала йому.

Термін дії його паспорта закінчився 19 листопада 2020 року, але попередньо він звертався до консульського відділу країни Ізраїль в Україні щодо продовження строку його дії, однак йому було відмовлено та зазначено, для для цього потрібна особиста присутність в Ізраїлі.

На той час в України діяли обмеження, пов`язані з захворюванням на COVID-19, спричиненої коронавірусом, які суттєво ускладнювали переміщеня між країнами.

Дані обмеження тривали протягом тривалого часу.

Крім того, його цивільна дружина мала важке онкологічне захворювання, що підтверджується медичною документацією.

У зв`язку з цим вона потребувала постійного догляду та лікарського нагляду, самостійно відвідувати лікарню вона не могла в силу віку та хвороби.

29 серпня 2020 року він сам потрапив у лікарню з хворобою, яка потребувала операції та подальшого лікування.

Проблеми зі здоров`ям ОСОБА_4 та його самого потребували придбання коштовних препаратів, дорогих процедур та постійних відвідувань лікаря, що негативно відображалося на його матеріальному становищі, а тому особиста поїздка до Ізраїлю була практично неможлива.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

Однак у зв`язку з закінченням строку дї паспорта він не міг звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

16 лютого 2022 року посольство Ізраїля в Україні припинило свою роботу в зв`язку з можливою агресією Росії проти України, а тому отримати будь-яку інформацію про продовження строку дії паспорта не було можливості.

24 лютого 2022 року почалася війна, яка також внесла багато труднощів у його життя та в можливість продовження паспорта.

Лише 16 лютого 2023 року посольство країни Ізраїль в Україні відновило роботу, після чого він звернувся до консульського відділу, написав звернення до посла держави, в якому зазначив усі труднощі та просив продовжити строк дії паспорта.

12 травня 2023 року строк дії паспорта було відновлено, а уже 26 травня 2023 року він подав до приватного нотаріуса Гоменюк О.М. заяву про прийняття спадщини.

30 травня 2023 року приватний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Зазначає, що з 2020 року в зв`язку з коронавірусною хворобою в Україні був встановлений карантин, який неодноразово продовжувався.

В подальшому в країні був введений воєнний стан, на період якого можуть обмежуватися конституційні права та свободи, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Вважаючи вказані причини пропуску строку для звернення до нотаріуса за прийняттям спадщини поважними, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 26 червня 2023 року і відповідно до ст.33 ЦПК України був визначений склад суду.

Ухвалою від 30 червня 2023 року в справі було відкрито провадження за парвилами загального позовного провадження.

Сторонам було направено копію ухвали про відкриття провадження в справі, відповідачу та третій особі додатково копію позову з додатками.

Відповідно до ст.178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третій особі пояснень на позов.

Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року за клопотанням представника позивача була проведена заміна неналежного відповідача - Київської міської ради на належного - ОСОБА_2

09 січня 2024 року відповідач подав відзив на позов, яким проти позову заперечує.

Посилається на те, що він є племінником померлої ОСОБА_3 .

Не визнає приведену в позові обставину проживання позивача однією сім`єю з померлою, оскільки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , а тому не могла проживати однією сім`єю з позивачем.

У нього є підстави вважати, що при складанні заповіту ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення свох дій, оскільки проходила курс хіміотерапії.

Протягом 2020 року вона отримала кілька циклів хіміотерапії.

Вважає безпідставним посилання позивача на неможливість продовження строку дії паспорта, оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних про закінчення строку дії паспорта позивача, а до справи долучено лише його звернення до посольства за 2023 рік.

Будь-яких доказів неможливості отримання паспорта або продовження строку його дії позивач не надав.

Звернув увагу на те, що з інформації в мережі Інтернет відомо, що посольство Ізраїля було перенесено до Львова, а тому позивач мав можливість звернутися до посольства та вирішити питання з паспортом.

Крім того, звернув увагу на те, що в наданій ним меддокментації зазначено ім.»я особи, яка проходила курс лікування, як ОСОБА_7, а його ім.»я є ОСОБА_6 .

З рекомендацій лікаря не вбачається, що позивач мав ліжковий режим.

Вважає, що позивач не надав доказів вчиненя будь-яких дій, направлених на прийняття спадщини, а також оформлення паспорта.

Крім того, в обставинах, приведених позивачем, перебувала вся країна,а тому це не може вважатися поважною причиною пропуску строку.

Проаналізувавши твердження позивача, як іноземця, щодо його тривалого проживання в Україні та законність цього, вважає, що позивач пропустив строк для зверненя до нотаріуса через власну бездіяльність.

З урахуванням цього, просить у позові відмовити.

Третя особа своїм правом не скористалася, пояснень на позов не подала.

Сторони в судове засідання не з`явилися, представник позивача та відповідач подали заяви про розгляд справи в їх відстуності.

Третя особа про причини неявки суд до відома не поставила.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, на підставі викладеного та ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності представника позивача та вдовдача.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.12611265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами ч.ч.1 та 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3

16 липня 2020 року померла склала заповіт, яким усе своє майно заповідала позивачу.

09 листопада 2022 року за заявою відповідача, племінника померлої, приватним нотаріусом Київського мскього нотаріального округу Гоменюк О.М. була заведена спадкова справа № 21/2022.

20 березня 2023 року до приватного нотаріуса з заявою звернувся позивач, який повідомив про пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини та зверенння до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Гоменюк Л.М. від 30 травня 2023 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії за заявою позивача - видачі свідоцтва про право на спадщину.

( а.с. 76 - 117 )

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної норми закону поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 9 лютого 2022 року в справі № 709/769/19, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Тобто, правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Обов`язок доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Це відповідає чисельній практиці Верховного Суду, яка знайшла своє відображення в постановах від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 .

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи спір про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися:

-періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття;

Тобто, саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини.

-іші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року зазначено, що при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

З точки зору закону прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі.

Це відповідає позиції Верховного Суду України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.

Оцінюючи приведені в позові причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та їх обґрунтування позивачем, суд вважає, що вони не можуть вважатись поважними з огляду на наступне.

Відповідно до Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в МЮ України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, поряд з іншими документами при оформленні спадщини має бути наданий паспорт спадкоємця.

З матеріалів справи вбачається, що позивач дісно був документований паспортом Ізраїлю 20 листопада 2017 року, який був дійсний до 19 листопада 2020 року.

Тобто, задовго до смерті спадкодавця та введення воєнного стану в Україні термін дії паспорта позивача закінчився.

Однак, звераючись до суду, позивач не зазначає, яким чином та на яких умовах протягом тривалого часу перебував в Україні, тим більше за недійсним паспортом.

Суд також враховує, що строк дії паспорта позивача закінчився за півтора року до введення в країні воєнного стану, однак будь-яких заходів для його відновлення або продовження строку дії позивач не вчиняв.

Приведені в позові причини судом не можуть вважатися поважними, оскільки згідно з матеріалами справи в 2023 році, тобто відразу після звернення позивача до посольства Ізраїлю, йому був виданий новий паспорт.

При цьому, будь-яких доказів звернення до посольства за отриманням нового паспорта після закінчення строку дії попереднього, не надав.

( а.с. 3 - 34; 113 - 115; 159 - 163 )

З долученої до матеріалів справи меддокументації вбачається, що померала дійсно страждала на серйозне захворювання.

В той же час, суд враховує, що меддокументація про її захворювання та лікування датована періодом часу з червня 2020 року до березня 2021 року і будь-які докази потреби спадкодавця в постійному сторонньому нагляді в ній відсутні.

Крім того, згідно наданої меддокументації захворювання позивача також мало місце в серпні - жовтні 2020 року.

В свою чергу, смерть спадкодавця наступила 15 лютого 2022 року.

Тобто, причини, які позивач зазначає як поважні, мали місце після закінчення терміну дії паспорта та задовго до смерті спадкодавця.

( а.с. 13 - 32 )

Вказані обставини свідчать про те, що вони не можуть розцінюватися як такі, що почалися від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття.

З урахуванням цього вони не можуть також вважатися поважними в зв`язку з їх тривалістю після закінчення встановленого законом шестимісячного строку, а саме до травня 2023 року, тобто звернення позивача до нотаріуса.

Таким чином, у суду відстні підстави для висновку про поважність причин пропуску позивачем строку подання заяви про прийняття спадщини.

При цьому суд також враховує, що навіть за відсутності діючого паспорта позивач не був позбавлений можливості подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в інший, передбачений законом спосіб, без особистої присутності у нотаріуса (поштове відправлення, довіреність на вчинення від свого імені необхідних дій іншій особі тощо).

Це також відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові в справах № 766/3301/16-ц від 30 червня 2021 року та № 709/769/19 від 09 лютого 2022 року.

Що стосується воєнного стану в країні, він був введений Указом Президента України 24 лютого 2022 року та діє до цього часу.

Як зазначено вище, термін дії паспорта позивача закінчився задовго до смерті спадкодавця та обставин, на які посилається позивач, а коронавірусні обмеження також не були перешкодою та не позбавляли позивача обов`язку легалізувати своє існування в Україні.

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Звертаючись до суду, будь-яких доказів, які б свідчили про наявність обставин, достатніх для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач не надав.

Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем заявлених ним вимог та відсутності підстав для їх задоволення.

Крім того, відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

З урахуванням приведеного, наданих сторонами доказів та заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.15, 16, 1216, 1217, 1223, 1224, 128, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.В. Машкевич