Житомирський апеляційний суд
Справа №277/1691/23 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 68 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Трояновської Г.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 277/1691/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог,- Орган опіки та піклування Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області, про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 2 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Заполовського В.В., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 10 травня 2003 року він зареєстрував з відповідачкою шлюб, який розірвано рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 червня 2022 року.

Від шлюбу вони мають дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час розірвання шлюбу він з відповідачкою вже проживав окремо.

ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак на даний час знята з місця реєстрації за вказано адресою. Йому відомо, що вона виїхала за кордон, в Польщу, та проживає там.

Вони не дійшли згоди щодо місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 і з цього приводу у них виник спір, оскільки дочка виявила бажання проживати разом з ним.

На даний час він проживає в АДРЕСА_1 . В будинку створені належні умови для проживання та виховання дитини, у неї є окрема кімната, створені необхідні умови для її нормального проживання, навчання та розвитку. Шкідливих звичок він не має, на обліку у лікаря-нарколога, психіатра не перебуває, по місцю проживання, роботи характеризується задовільно, отримує заробітну плату. Будинок належить йому на праві приватної власності.

Вважає, що виняткові обставини, за яких дитина не може проживати з ним відсутні, дочка виявила бажання проживати разом з ним, для неї створені всі необхідні умови для проживання та розвитку.

Перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю він не чинив і не чинитиме.

На його думку, проживання дочки разом з ним відповідає інтересам дитини.

Таким чином, просив суд визначити місце проживання дочки ОСОБА_4 разом з ним.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 2 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, зазначає, що відповідачка скористалася своїм правом та подала до суду заяву про визнання позовних вимог. Натомість, судом не було встановлено, що визнання відповідачкою позову суперечить закону чи порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вказує, що звертався до Органу опіки та піклування Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини та йому було запропоновано звернутися до суду. Органом опіки та піклування було проведено обстеження умов проживання дитини та надано відповідний акт, інших документів йому надано не було. У позовній заяві він вказував, що відповідачка виїхала за кордон у Польщу та проживає там й бажає, щоб дочка проживала разом з нею та переїхала до неї, у зв`язку з чим виник спір. Крім того, дочка сама виявила бажання проживати разом з ним.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 10 травня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 червня 2022 року.

Від шлюбу вони мають доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Матеріали справи свідчать, що позивач зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 .

Як пояснив ОСОБА_1 , відповідачка перебуває за межами України, на території Республіки Польща.

Згідно з частиною третьою статті 29 ЦК України та статтею 160 СК України ч.3 місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Згідно до частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

За відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року справа №200/952/18.

Як свідчать матеріали справи, відповідачка визнала позов та не заперечувала проти проживання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_4 разом із батьком, що підтверджується відповідною письмовою заявою, поданою нею до суду 15 січня 2024 року.

Відповідно до статей 3 та 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Визначення місця проживання дитини з одним із батьків в судовому порядку має місце лише в тому разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

Однак, визнання відповідачкою позову свідчить про відсутність між батьками спору щодо місця проживання їхньої малолітньої доньки, що, у свою чергу, вказує на безпідставність звернення до суду з даним позовом, адже у такому разі суд буде виконувати непритаманну йому функцію, оскільки має здійснювати правосуддя виключно у тих випадках, коли права особи порушуються, оспорюються чи не визнаються.

Таким чином, оскільки до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів про наявність у сторін спору щодо місця проживання малолітньої дитини, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують рішення суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 2 лютого 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: