ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 липня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2064/23

Головуючий у першій інстанції Олещенко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1061/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: позивач - керівник Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу: заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2024 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження та користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року керівник Чернігівської окружної прокуратури П. Герасименко звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження та користування земельною ділянкою. В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 03.02.2020 № 25-1655/14-20-сг, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 та передано їй у власність земельну ділянку площею 1,0000 га із кадастровим номером :07:000:2019 для ведення особистого селянського господарства на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, 16.04.2020 внесено відомості про вказану земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_1 .

Позивач посилається, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 03.02.2020 № 25-1655/14-20-сг виданий з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає визнанню незаконним та скасуванню, оскільки згідно з Публічною кадастровою картою України земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:2019 знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:2020, та остання відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку обмежена у використанні оскільки є прибережною захисною смугою вздовж річок, навколо водойм та на островах. Крім того, відповідно до рішення державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області № РВ-017 від 11.01.2017 на вказаній земельній ділянці наявні об`єкти гідрографії (озера, болото).

Таким чином, відведення земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства чинним законодавством не передбачено, та заборонено розорювання, садівництво та городництво таких земель.

Крім того, позивач зазначає, що на час виникнення спірних правовідносин Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області розпорядилося землями водного фонду попри те, що не було розпорядником даної категорії земель в розумінні ст. 122 Земельного кодексу України, згідно якої до 27.05.2021 повноваженнями розпоряджатися землями водного фонду на території Чернігівського району була наділена Чернігівська обласна державна адміністрація, а з 27.05.2021 землі розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад віднесено до комунальної власності, у зв`язку з чим їх розпорядником є Седнівська селищна рада.

За твердженням позивача Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області в порушення вимог ст. 19 Конституції України, ст.ст. 20, 59, 83, 84, 122 Земельного кодексу України видано оспорюваний наказ, яким надано у приватну власність земельну ділянку водного фонду для ведення особистого селянського господарства.

У позові позивач просить:

скасувати рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Реуса Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 16.04.2020, індексний номер 52023827 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером :07:000:2019 розташованої на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером :07:000:2019;

усунути перешкоди у здійсненні Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 1 га з кадастровим номером :07:000:2019 розташованої на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь держави в особі Седнівської селищної ради;

стягнути з відповідача на користь Чернігівської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору.

Рішенням Чернігівського районного Чернігівської області від 22.01.2024 позов керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження та користування земельною ділянкою задоволено частково.

Усунуто перешкоди у здійсненні Седнівською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 1,0000 га з кадастровим номером :07:000:2019, розташованою на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області шляхом її повернення на користь держави в особі Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Чернігівської обласної прокуратури судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 5 368, 00 грн.

Рішенння суду першої інстанції обґрунтовано тим, що передана у приватну власність ОСОБА_1 спірна земельна ділянка накладається на землі прибережно-захисної смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах, що вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже і нового володільця, таким чином має бути повернута Седнівській селищній раді, як законному розпоряднику земель даної категорії. Разом з тим, вимога щодо скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку не є ефективним способом захисту права власника, тому в цій частині місцевий суд відмовив у задоволенні позову пославшись на постанову Верховного Суду від 19.10.2023 (справа №748/2226/22; провадження №61-10058св23).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури Андрій Никифорук подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22.01.2024 в частині відмови у задоволенні позову щодо скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Реуса Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 16.04.2020, індексний номер 52023827 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером :07:000:2019 розташованої на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з одночасним припиненням речових прав, та ухвалити нове рішення про задоволення позову у цій частині. Стягнути з відповідачів на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір.

За доводами апеляційної скарги судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст. 26, 27, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не враховано правових позицій Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №915/572/17, від 04.12.2019 у справі №823/588/16, від 21.01.2021 у справі №925/1222/19, від 11.10.2023 у справі № 734/1560/20.

У скарзі апелянт зазначає, що у даному випадку прокурором пред`явлено до суду негаторний позов, поруч з цим, задоволення вимоги про повернення земельної ділянки у державну власність не є підставою для внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно даних про припинення речового права на ділянку за ОСОБА_1 , та у подальшому при виконанні судового рішення вимагатиме повторного звернення до суду з позовом. Державна реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю (на земельну ділянку природо-заповідного фонду) за особою, яка не має на нього жодних прав, є перешкодою в реалізації державою речових прав на зазначений об`єкт.

Посилається, що позиція щодо необхідності скасування запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речових прав на нерухоме майно за суб`єктами, які незаконно отримали у приватну власність земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, зокрема природно-заповідного, водного чи лісового фондів підтверджується правовими позиціями, наведеними у постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №372/2180/15-ц, від 05.04.2023 у справі №357/10226/19, від 05.04.2023 у справі №139/997/21 та щодо іншого нерухомого майна у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, №922/2589/19, від 14.07.2020 у справі №910/8387/19, від 20.08.2020 у справі №916/2464/19, від 16.09.2020 у справі №352/1021/19, від 03.09.2020 у справі №914/1201/19, від 03.02.2021 у справі №278/3367/19, від 27.04.2023 у справі №760/6713/21, від 05.04.2023 у справі № 604/797/21, від 11.10.2023 у справі № 734/1560/20.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 13.01.2020 ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області та передачу їй даної земельної ділянки у власність (а.с. 21 зворот).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №25-1685/14-20-сг від 03.02.2020 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,000 га, у тому числі пасовищ 1,0000 га (кадастровий номер :07:000:2019) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 22).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:2019, площею 1,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Реуса Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.04.2020, індексний номер 52023827 (а.с. 19).

Як слідує з Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:2020 має обмеження у використанні, а саме: прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах (а.с. 35). Відповідно до Публічної кадастрової карти України земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:2019 знаходиться в межах земельної ділянки кадастровий номер :07:000:2020 (а.с. 38-39).

З рішення №РВ-017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 11.01.2017 вбачається, що Державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 04.01.2017 (реєстраційний номер ЗВ-017) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з таких підстав: 1) невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: на земельній ділянці наявні об`єкти гідрографії (озера, болото). В проекті землеустрою не дотримані вимоги ст. 60 Земельного кодексу України частина земельної ділянки знаходиться в прибережно-захисній смузі водних об`єктів (озера); 2) знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с. 36-39).

14.02.2023 Седнівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області звернулася до заступника Чернігівської окружної прокуратури з листом, в якому зазначила, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:2019, власницею якої є ОСОБА_1 , розташована у водоохоронній зоні та за даними природо-заповідного кадастру потрапила до смарагдової мережі України, була надана ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області без погодження з селищною радою (а.с. 40).

Згідно з відповіддю на запит №991-001-1741/991-083 від 11.10.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЦГО) встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:2019 відведена в приватну власність з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та безпосередньо розташована у заплаві р. Снов. Річка Снов - це природний водний об`єкт, що має довжину 253 км та водозбірну площу 8 700 км2. Річка Снов є правою притокою р. Десна. У відповідності до ст. 79 Водного кодексу України р. Снов належить до середніх річок. Згідно зі ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України прибережна захисна смуга (ПЗС) встановлюється по обидва береги середніх річок уздовж урізу води (у меженний період) шириною 50 м. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється до 100 м. Враховуючи вищевикладене земельна ділянка :07:000:2019 знаходиться в межах прибережної захисної смуги (ПЗС) р. Снов та заплавних озер і відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду (а.с. 131-134).

В обґрунтування рішення суд прийшов до висновку, що передана у приватну власність ОСОБА_1 спірна земельна ділянка накладається на землі прибережно-захисної смуги вздовж річок, навколо водойм та на островах, що вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже і нового володільця, таким чином має бути повернута Седнівській селищній раді, як законному розпоряднику земель даної категорії. Разом з тим, вимога щодо скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку не є ефективним способом захисту права власника, тому в цій частині місцевий суд відмовив у задоволенні позову пославшись на постанову Верховного Суду від 19.10.2023 (справа №748/2226/22; провадження №61-10058св23).

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Реуса Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Захист цивільних прав - це застосування компетентним органом передбачених законом способів захисту цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц та від 04.06.2019 у справі №916/3156/17.

Разом із цим у пункті 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19 вказано, що, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах його позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Отже, законодавець чітко визначив право суду визначати у судовому рішенні ефективний спосіб захисту, незважаючи на відсутність його у законі чи договорі, за умови того, що такий спосіб не буде суперечити закону.

Загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження (п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості (п.9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц зазначено, що: "заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі №469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі №372/1684/14-ц (пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом".

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду з огляду на те, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі 3 372/1684/14-ц (пункт 46)".

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13 (пункт 10.29)).

Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на таку вимогу не поширюється позовна давність.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно зазначив, що вимога про скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку не є ефективним способом захисту права власника.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у задоволенні позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Реуса Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 16.04.2020, індексний номер 52023827 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером :07:000:2019 розташованої на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області за ОСОБА_1 з одночасним припиненням речових прав на неї слід відмовити внаслідок обрання позивачем неефективного способу захисту порушених та оспорюваних прав.

В апеляційній скарзі заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури, посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18,15 травня 2018 по справі №372/2180/15-ц, Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2023 року у справі № 916/2464/19, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19, від 05 квітня 2023 року у справах № 357/10226/19, № 139/997/21, № 604/797/21, від 27 квітня 2023 року у справі № 760/6713/21 зазначає, що у даних справах сформована позиція щодо необхідності скасування запису у державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно за суб`єктами, які незаконно отримали у приватну власність земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, зокрема, природно-заповідного, водного чи лісового фондів.

Проаналізувавши висновки щодо застосування норм права, сформульовані судом касаційної інстанції у зазначених постановах, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції не порушив таких висновків та звертає увагу на те, що оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Це узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року у справі №748/2226/22.

Щодо посилання прокурора в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2023 року у справі №734/1560/20 колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Аналогічну норму містять положення частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Крім цього цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду.

Подібна за замістом правова позиція висловлена 18 січня 2021 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19).

Зважаючи на ієрархію висновків Верховного суду, у справі, що переглядається, підлягають застосуванню правові висновки, викладені саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2024 року - залишенню без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.07.2024.

Головуючий Судді: