Провадження №22-ц/812/1797/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Миколаїв

Справа № 490/9045/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.

переглянувши в апеляційному порядку, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

про витребування майна із чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 , поданою її представником ОСОБА_3 ,

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Гуденко О.А., 17 жовтня 2024 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена,

у с т а н о в и в:

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2024 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Витребувано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 .

В жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про перегляд заочного рішення від 02 серпня 2024 року, а також з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви щодо необхідності застосування заходу забезпечення посилається на те, що дана квартира є єдиним житловим приміщенням, що перебуває у власності відповідача, що вбачається з інформаційної довідки з ЄРРП. В квартирі, окрім відповідача зареєстровано місце проживання її неповнолітньої доньки, тому при розгляді цієї заяви просить врахувати її житлові права.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що метою вжиття заходів забезпечення позову є виключно захист прав та інтересів позивача. Вказував, що норми процесуального закону пов`язують можливість подання заяви про забезпечення позову усіма учасниками справи. Зазначав, що розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги як права позивача на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги, зокрема на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2023 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», Комунального підприємства «Енерго» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора», а саме: скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 червня 2019 року державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства «Енерго» Лубінської О.М. про проведення державної реєстрації права власності 19 червня 2019 року на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Під час розгляду судом справи щодо незаконності перереєстрації квартири, ТОВ «Кредитні ініціативи» продали зазначену квартиру ОСОБА_2

ТОВ «Кредитні ініціативи» неправомірно набули право власності на спірну квартиру, що встановлено вищезазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково. Витребувано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 .

В жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про перегляд заочного рішення від 02 серпня 2024 року , а також з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 .

Заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення прийнята Центральним районним судом м. Миколаєва до розгляду.

В обґрунтування заяви щодо необхідності застосування заходу забезпечення позову ОСОБА_4 посилалась на те, що на підставі заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 серпня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на спірну квартиру. Таким чином позивач має необмежені права власника квартири та може відчужити її.

Повертаючи ОСОБА_2 заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заяву подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України та вона як відповідач не наділена правом звертатись до суду з заявою про забезпечення позову. Таким правом наділений лише позивач у справі.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Аналізуючи наведені норми процесуального права, необхідно дійти висновку, що закон не містить прямої заборони щодо звернення відповідача із заявою про забезпечення позову, а тому наявність або відсутність правових підстав для задоволення такої заяви, підлягає встановленню судом у загальному порядку. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду № 552/4614/22 від 17 квітня 2022 року та № 753/7089/18 від 04 листопада 2020 року.

У контексті наведеного доводи апеляційної скарги про те, що повертаючи заяву про забезпечення позову з тих підстав, що з такою заявою має право звертатися лише позивач, суд першої інстанції неправильно застосував ч.1 ст. 149 ЦПК України, є обґрунтованими.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції про повернення заяви на підставі ч.10 ст. 153 ЦПК України не відповідає вимогам закону, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2024 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б.Кушнірова

Н.О.Тищук

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.