Справа № 487/8468/24
Провадження № 2/487/3002/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді А.А. Лагоди

секретаря К.Е. Мамчур

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.12.2022 станом на 09.09.2024 в розмірі 31336,11 грн. в т.ч. 25005,93грн. борг за тілом кредиту, 6330,18грн. борг за нарахованими відсотками. В позовній заяві зазначено, що між сторонами укладено кредитний договір за умовами якого відповідач отримала від позивача кредит та зобов`язалась його повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших платежів згідно з її заявою та умовами надання банківських послуг. Проте, відповідач порушила умови договору і тому має заборгованість, яку до теперішнього часу добровільно не сплатила. Позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача вищевказаний розмір заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою суду від 30.09.2024 відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін.

23.10.2024 відповідач надав суду відзив на позовну заяву яким позовні вимоги не визнав, оскільки кошти які просить стягнути позивач було знято без відома і згоди відповідача, реквізити рахунку, код доступу відповідач нікому не давала. Відповідач звернулась до правоохоронних органів із заявою за якою зареєстровано кримінальне провадження №0000926 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Відповідач зазначає, що визнана потерпілою у кримінальному провадженні та Саксаганським районним судом м. Кривого Року слухається кримінальна справа №214/546/24.

30.10.2024 представник позивача ОСОБА_2 підготувала відповідь на відзив, яке 18.11.2024 надійшло до суду. У відповіді на відзив наголошується, що 26.12.2022 відповідач підписав власноручно заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Та погодив тип кредиту, тип кредитної картки, строк кредитування, процентну ставку, кількість і розмір платежів, періодичність, розмір мінімального обов`язкового платежу, проценти. Відповідач отримав платіжний інструмент кредитну карту № НОМЕР_1 , строк дії 07/27, тип Універсальна. Відповідач користувалась кредитним лімітом, вчиняв операції та є власником рахунку і держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком. Відповідач повертала використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, зобов`язання не виконав. Сторони передбачили в договорі відкладальну обставину (180-й день з моменту порушення зобов`язань з погашення кредиту) та зі спливом цього строку на 181 день сторони погодили нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту. Банком дотримані вимоги щодо неповідомлення даних відносно відповідача третім особам. В ході службової перевірки за заявою відповідача про заволодіння кредитними коштами третіми особами було встановлено порядок їх зняття, однак відповідальною особою за кредитним зобов`язаннями, на думку сторони позивача, є саме сторона відповідача тому позов є обґрунтованим.

Представником позивача до позову додано клопотання, в якому підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за відсутністю представника позивача на підставі наявних доказів, що додані до позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача.

Сторона відповідач в судове засідання не з`явилась, надано заяву згідно якої просила розглянути справу в письмовому провадженні з урахуванням поданого відзиву.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 26.12.2022 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідачу встановлено кредитний ліміт у сумі 2000000,00 грн., строк кредитування 12 місяців, процентна ставка 42,0% річних, проценти від суми неповернутого в строк кредиту 60%.

Відповідач отримав кредитну картку 5457…1422 зі строком дії 07/27, тип «Універсальна».

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26.12.2022, станом на 09.09.2024 у ОСОБА_1 була відсутня будь-яка заборгованість перед банком.

Станом на 09.09.2024 за вищевказаним договором існує заборгованість в сумі 31336,11 грн., з них: 25005,93 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6330,18 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Після 01.05.2024 проведено наступні операції: 26.05.2024 - списано покупка, сільпо, АДРЕСА_1 у розмірі 11,99грн., 26.05.2024 списано готівка на касі, сільпо, АДРЕСА_1 у розмірі 2000,00грн., 26.05.2024 - списано покупка, АДРЕСА_2 у розмірі 15,80грн., 26.05.2024 - списано готівка на касі, варус, АДРЕСА_2 у розмірі 6000,00грн., 26.05.2024 - списано покупка, АДРЕСА_3 у розмірі 5,00грн., 26.05.2024 - списано готівка на касі, АДРЕСА_3 у розмірі 1500,00грн., 26.05.2024 - списано покупка, сільпо, АДРЕСА_4 у розмірі 6,99грн., 26.05.2024 - списано готівка на касі, АДРЕСА_5 , Героїв АТО у розмірі 15000,00грн., 26.05.2024 - списано покупка, магазин 412, Кривий Ріг, у розмірі 12,50грн., 26.05.2024 - списано готівка на касі, магазин АДРЕСА_6 у розмірі 3000,00грн., 26.05.2024 - списано покупка, АТБ326, Кривий Ріг, у розмірі 7,90грн., 26.05.2024 - списано готівка на касі, АТБ326, АДРЕСА_2 у розмірі 5000,00грн., 26.05.2024 - списано покупка, АТБ326, Кривий Ріг, у розмірі 7,90грн., 26.05.2024 - списано готівка на касі, АТБ326, АДРЕСА_2 у розмірі 5000,00грн., що складає загалом суму 24068,08грн.

Даними витягу з ЄРДР підтверджується, що 31.05.2024 за заявою ОСОБА_1 внесено відомості ЄРДР за № 0000926 з попередньою кваліфікацією ч. 3 ст. 190 КК України, зокрема щодо заволодіння невстановленою особою 26.05.2023, шахрайським шляхом, із застосуванням електронно-обчислювальної техніки, грошовими коштами з банківської карти АТ «ПриватБанк» 5457….1422 у сумі 27108,00 грн.

За результатами розгляду звернення відповідача стосовно списання 26.05.2023 коштів з платіжної карти 5457….1422 позивач листом від 14.06.2023 №20.1.0.0/7-230602/6774 відмовив у поверненні таких коштів, в призупиненні нарахування відсотків та з рекомендацією звернення до правоохоронних органів і співпраці позивача з цього приводу.

За інформацією Миколаївської обласної прокуратури від 28.06.2023 №09/1-1467 вих-23 матеріали кримінального провадження № 0000926 скеровано до дніпропетровської обласної прокуратури з визначенням підслідності за ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває справа №214/546/24 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 ч.3, 361 ч.2 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000866 на розгляд якої запрошується ОСОБА_1 в статусі потерпілої.

Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05.04.2001 № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 8, 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 11 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Суд встановив, що по кредитній картці відповідача №5457…1442 станом на 01.05.2024 була відсутня заборгованість перед банком.

Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідач отримав платіжний інструмент кредитну картку 5457….1422, що підтверджується випискою по рахунку, користувався кредитним лімітом, вчиняв операції, є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком, повертав суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками.

Сторони не оспорюють, що 26.12.2022 року на ім`я відповідача видано картку за 5457….1422 із встановленим кредитним лімітом 200 000 грн., а також ту обставину, що 26.05.2023 із цієї картки проведено чотирнадцять операцій зняття коштів, здійснення розрахунків у загальній сумі 24068,08грн. Після 26.05.2023 відбувались операції з списання відсотків за використання кредитного ліміту: 01.07.2023 1036,44грн., 01.08.2023 891,93грн., 01.09.2023 891,87грн., 01.10.2023 863,10грн., 01.11.2023 891,87грн., 01.12.2023 863,10грн., 01.01.2024 891,87грн. та одне поповнення картки 03.07.2023 на 13,46грн.

Наявні у справі докази, на переконання суду, безспірно не підтверджують, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 26.05.2024 щодо перерахування із карткового рахунку грошових коштів.

Доводи позивача стосовно того, що саме дії відповідача, в порушення Умов та правил надання банківських послуг, призвели до несанкціонованого зняття коштів з її карткового рахунку, оскільки вона своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження.

Позивач не навів конкретні обставини, які підтвердженні належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт того, що відповідач своїми діями сприяла розкриттю конфіденційної інформації, внаслідок чого стало незаконне списання грошових коштів з її карткового рахунку.

Натомість судом встановлено факт звернення відповідача ОСОБА_1 до банку, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування/використання коштів.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову належить відмовити за недоведеністю позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним, з урахуванням відмови у позові, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн. необхідно покласти на сторону позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 141, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ - 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_7 .

Суддя А.А. Лагода