Справа №:755/406/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - Слостін А.Г. з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» заборгованість за кредитним договором №1010 від 18.10.2012 року у розмірі: 598 902,01 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що між позичальником ОСОБА_1 та ПАТ «Український Професійний Банк» 18 жовтня 2012 року був укладений кредитний договір № 1010, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 285 000,00 грн на строк до 10 жовтня 2022 року зі сплатою 24% річних за строковий кредит та 48,0% річних у разі порушення строків повернення кредиту. Представник позивача зазначає, що банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 285 000,00 грн. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк та ОСОБА_5 уклали договір поруки №1010-1 від 18 жовтня 2012 року, банк та ОСОБА_2 уклали договір поруки 1010-2 від 18 жовтня 2012 року, банк та ОСОБА_3 уклали договір поруки 1010-3 від 18 жовтня 2012 року. 02 березня 2020 року між ПАТ «Український Професійний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» було укладено Договір №80/2 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. 02 березня 2020 року, за реєстровим №328, відповідно до якого ПАТ «Український Професійний Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», а ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №1010 від 18 жовтня 2012 року та договором поруки №1010-1 від 18 жовтня 2012 року, договором поруки №1010-2 від 18 жовтня 2012 року, договором поруки №1010-3 від 18 жовтня 2012 року. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» наділено правом грошової вимоги до відповідачів. Представник позивача зазначає, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 03 вересня 2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 598 902,01 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 208 236,97 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 314 175,22 грн, заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 76 489,82 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.139-141)

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

12 липня 2022 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач не заперечує укладання кредитного договору та договорів поруки. При цьому зазначає, що ОСОБА_5 , яка була одним із поручителів, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 став новим поручителем за договором поруки від 25 травня 2015 року. Цього ж числа було укладено договір про внесення змін до кредитного договору № 1010 від 18 жовтня 2012 року. За доводами відзиву, ОСОБА_4 повідомив відповідача ОСОБА_3 про те, що 26 травня 2015 року ним було перераховано на рахунок позичальника - ОСОБА_1 кошти в розмірі 211 666,46 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1010 від 18 жовтня 2012 року. Таким чином, відповідач ОСОБА_3 вважає, що будь-які боргові зобов`язання у позичальника перед позивачем відсутні, а тому і договір поруки, укладений між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_3 , припинив свою дію. (а.с.143-149)

14 липня 2022 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В своєму відзиві відповідач ОСОБА_1 підтверджує факт укладення договору кредиту № 1010 від 18 жовтня 2012 року та відповідно отримання кредитних коштів. Також підтверджує факти укладення договорів поруки, в тому числі від 25 травня 2015 року між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_4 . При цьому зазначає, що останнім в погашення заборгованості було сплачено на особовий рахунок позичальника, відкритий банком під час отримання кредитних коштів, кошти в розмірі 211 666,46 грн. Отже ОСОБА_4 , як поручитель за кредитним договором № 1010 від 18 жовтня 2012 року погасив кредитну заборгованість ОСОБА_1 , а тому в позові слід відмовити. (а.с. 166-173)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 , у зв`язку зі смертю вказаного відповідача (а.с.194).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_1 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 . (а.с.201-202)

09 серпня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року відповідь на відзив залишено без розгляду. (а.с.219-220).

Відповідач ОСОБА_2 процесуальним правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.

Третя особа ОСОБА_4 процесуальним правом на подачу пояснень не скористався.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Український Професійний Банк» 18 жовтня 2012 року був укладений Кредитний договір № 1010, (надалі - Кредитний договір № 1010), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 285 000,00 грн на строк до 10 жовтня 2022 року зі сплатою 24% річних за строковий кредит та 48,0% річних у разі порушення строків повернення кредиту. (а.с.9-16)

За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Кредитним договором, а Позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з метою погашення заборгованості за виданим Кредитом та нарахованими процентами (п. 4 Кредитного договору).

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти на загальну суму 285 000,00 грн (а.с.20), що також не заперечується відповідачами.

02 березня 2020 року між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» було укладено Договір № 80/2 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. 02 березня 2020 року, за реєстровим №328, відповідно до якого ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 1010 від 18 жовтня 2012 року. (а.с.74-78, 80-82)

Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів.

За період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з Позичальника станом на 03.09.2021, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 598 902,01 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 208 236,97 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 314 175,22 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги) - 76 489,82 грн. (а.с.72-73)

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконання зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заперечуючи порти задоволення позовних вимог стверджують, що заборгованість за кредитним договором № 1010 повністю погашена та на підтвердження цього надають платіжне доручення.

Так, згідно платіжного доручення від 26.05.2015 № 23018501 ОСОБА_4 перерахував на банківський рахунок ОСОБА_1 кошти в розмірі 211 666,46 грн, призначення платежу «погашення кред. Заборгованості зг. Кред. договору № 1010 від 18.10.2012 р. та договору поруки № 1010-4 від 25.05.2015 р.». (а.с. 157, 181)

Вказані кошти були внесені на особовий рахунок ОСОБА_1 , який відкритий ним в ПАТ «УПБ» для обліку розрахунків за кредитом, використання кредитних коштів, нарахованих процентів, під час укладання кредитного договору № 1010 (п. 3.1. кредитного договору № 1010).

Надання згоди позичальником Банку на списання коштів зі всіх його поточних рахунків, у межах сум, які підлягають сплаті банку за кредитним договором № 1010, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання) передбачено п. 4.5. Кредитного договору № 1010.

Обґрунтовуючи саме такий розмір сплати заборгованості відповідач ОСОБА_1 послався на додаток №2 до Кредитного договору № 1010 - Графік платежів, де зазначено в колонці «планова сума ВХІДНА (гривня)» 12/05/2015 - 213 750,00 грн та 10/06/2015 - 211 375,00 грн.

Таким чиним за умови дотримання графіків сплати відсотків по кредиту та тіла кредиту, станом на 10/06/2015 залишок заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 1010 мав би складати 211 375,00 грн.

Натомість, відповідачами не надано суду докази того, що до 26.05.2015 (дата перерахування коштів у сумі 211 666,46 на рахунок позичальника) ОСОБА_1 добросовісно виконував покладені на нього обов`язки зі сплати помісячних платежів по кредиту.

Матеріали справи також містять виписку по рахунку, в якій відображається нарахування сум основного боргу, відсотків по кредиту та їх погашення. (а.с. 20-28)

Згідно даних, що відображені в ньому на 26.05.2015: 208 236,97 грн (погашення основного боргу згідно угоди № 1010 від 18/10/2012) та 3 429,49 грн (погашення процентного боргу зг. КД 1010 від 18/10/2012). Вихідний залишок складав 0,00.

Однак, в подальшому, а саме з вересня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 мала місце та періодично то збільшувалась, то зменшувалась, залежно від сплати позичальником.

Відповідачами ніяким чином не спростований наданий позивачем розрахунок та не надано ані контррозрахунків, ані платіжних документів про погашення заборгованості. У зв`язку з цим суд приймає до уваги розрахунок, наданий ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

Положеннями ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За змістом ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки.

В забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «УПБ» та ОСОБА_5 уклали договір поруки від 18 жовтня 2012 року № 1010-1, ПАТ «УПБ» та ОСОБА_2 уклали Договір поруки від 18 жовтня 2012 року № 1010-2, ПАТ «УПБ» та ОСОБА_3 уклали Договір поруки від 18 жовтня 2012 року № 1010-3. (а.с. 17-19)

29 березня 2015 року померла ОСОБА_5 (а.с.154)

25 травня 2015 року між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №1010-4 (а.с.156), у зв`язку із чим, цього ж числа укладено додатковий договір про внесення змін до кредитного договору № 1010, яким п. 2.1. кредитного договору № 1010 викладено в новій редакції: «п. 2.1. повернення кредиту забезпечується порукою ОСОБА_5 (договір поруки № 1010-1 від 18.10.2012р.), порукою ОСОБА_2 (Договір поруки № 1010-2 від 18.10.2012 р.), ОСОБА_3 (Договір поруки № 1010-3 від 18.10.2012 р.) та порукою ОСОБА_4 (Договір поруки № 1010-4 від 25.05.2015 р.).

Положеннями ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на день укладення договорів кредиту та поруки від 18.10.2012) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 за №2478-VIII (далі - Закон №2478-VIII) частина 4 статті 559 Цивільного кодексу України викладена в новій редакції, згідно з положеннями якої порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

В матеріалах справи містяться вимоги до поручителів про виконання порушеного зобов`язання за кредитним договором № 1010 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які були направлені на адреси поручителів, що підтверджується списком відправлень АТ «Укрпошта» та описами вкладення (а.с. 51-52, 59-60, 63-64, 67, 68, 69, 70, 71).

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

В ході розгляду справи судом установлено, що поручитель ОСОБА_5 померла та ухвалою суду закрито провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_5 .

Натомість, позовних вимог до поручителя ОСОБА_4 позивач не пред`явив, що не суперечить вимогам ст. 543 ЦК України.

Таким чином, позивачем дотримано вимоги законодавства в частині направлення вимог поручителям у встановлені строки, а тому пред`явлення позову до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як солідарних боржників за кредитним договором № 1010, є правомірним.

Стосовно доводів відповідача ОСОБА_3 про те, що оскільки вона є дружиною військовослужбовця, то нарахування відсотків за користування кредитом є неправомірним, суд зазначає наступне.

Частиною 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Натомість, норма цієї статті не містить положень щодо розповсюдження таких пільг на членів сім`ї такого військовослужбовця.

За змістом ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дослідивши всі обставини справи та врахувавши отримання кредитних коштв боржником ОСОБА_1 , які в добровільному порядку банку у встановлені строки згідно графіку повернення суми кредиту не були повернуті, а відповідно до умов договору поруки від 18.10.2012 № 1010-2 та договору поруки від 18.10.2012 № 1010-3 відповідальність по його зобов`язаннях в повному обсязі взяли на себе поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які несуть солідарну відповідальність перед кредитором, то на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1010 в розмірі 598 902,01 грн, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» підлягає стягненню судовий збір в сумі 8 989,53 грн., по 2 994,51 грн з кожного з відповідачів.

Також позивач просить стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18.

В обґрунтування своїх вимог про сплату судових витрат на правову допомогу з боку позивача надані: договір № 16-03/2021-5 про надання правової допомоги від 16 березня 2021 року (122-126), довіреність № 167 від 04 серпня 2020 року (а.с. 118), акт № 1 про надання юридичної допомоги від 04 жовтня 2021 року (а.с. 127), заявка на надання юридичної допомоги № 1 від 29 вересня 2021 року ( а.с. 128) та платіжне доручення від 06 жовтня 2021 року про оплату за договором № 16-03/2021-5 про надання правової допомоги від 16 березня 2021 року 20 000,00 грн (а.с.121).

Відповідно до змісту заявки на надання юридичної допомоги № 1 від 29 вересня 2021 року, позивачу надано наступні послуги професійної правничої допомоги: надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку; надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в судовому порядку; надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти; складання позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів, на загальну суму 20 000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не лише того, чи були такі витрати понесені фактично, а й того, чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому адвокатам, враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

При цьому, виходячи з обсягу та смислового наповнення позовної заяви, суд вважає завищеним визначену в заявці та акті вартість послуг адвоката в сумі 20 000,00 грн, адже така вартість наданих адвокатом послуг не є співмірною зі складеністю справи, а такий розмір винагороди адвоката для стягнення їх з другої сторони, є необґрунтованим.

Так витрачання адвокатом 5 годин часу за ціною 9 000,00 грн не є неминучим та є нерозумним, як і витрачання адвокатом 4 годин часу на складання позовної заяви, фактичне та юридичне обґрунтування якої міститься на трьох аркушах.

Суд, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, а також виходячи із домовленості позивача з адвокатом, відображеній в заявці, засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена позивачем сума є надмірною.

Враховуючи викладене та виходячи з того, що заявлений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає компенсації іншою стороною, підлягає зменшенню та відшкодуванню в сумі 9 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 509, 525, 526, 530, 610-612, 629, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 76-81, 89, 141, 209, 247, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Олексія Терьохіна, буд. 8-А, оф. 111) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місця проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа - ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), про стягнення боргу за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» заборгованість за кредитним договором від №1010 від 18.10.2012 року у розмірі: 598 902,01 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 994,51 грн та на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 994,51 грн та на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 994,51 грн та на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: