Єдиний унікальний номер № 333/7473/24
Провадження № 2/333/4141/2024
25 листопада 2024 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Піх Ю.Р., за участю секретаря Гудіна І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування по Комунарському району Запорізької міської ради про визначення місця проживання дитини, суд,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування по Комунарському району Запорізької міської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову позивач вказав, що він та відповідач мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідачем шлюбу ніколи не укладав, спільно не мешкав, дитина після народження постійно проживає з ним у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності його матері ОСОБА_4 . Син після народження потребував лікування, яке лише позивач йому забезпечував. Відповідач, не має змоги виконувати батьківські обов`язки в силу того, що в неї на утриманні перебувають чотири неповнолітніх дитини, від інших батьків. Спільний з відповідачем син з дня народження й до теперішнього часу перебуває на його самостійному вихованні та утриманні. Позивач створив всі умови для проживання сина, здійснює опіку над ним, доглядає та піклується про стан здоров`я дитини, оскільки син в нього є єдиною дитиною та живуть вони разом. Позивач всебічно розвиває сина, займається повноцінним розвитком дитини, для цього водив сина на спортивну секцію з приводу освоєння техніки Кіокушин карате, у зв`язку воєнною агресією російської федерації та запровадженням воєнного стану позивач разом з сином та хворими батьками тимчасово виїхати з м. Запоріжжя в якості біженців до Франції, де на теперішній час тимчасово змушені проживати внаслідок воєнної агресії російської федерації. Знаходячись у Франції, позивач оформив сина до адаптаційного класу в французькій школі, а також дитина прийнята до першого класу навчального закладу Запорізької гімназії № 90 Запорізької міської ради на 2023-2024 навчальні роки, де продовжує дистанційне навчання в Україні. Навчанням дитини також опікується лише позивач. Відповідач, як мати дитини внаслідок утримання нею інших її чотирьох малолітних дітей, не має жодної можливості виконувати батьківські обов`язки щодо піклування сина з приводу фізичного і духовного розвитку, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, таким чином, відповідач не має можливості та бажання спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Позивач, як «одинокий батько», який самостійно виховує та утримує сина має необхідність закріпити цей статус, офіційно, з причини того, що це дасть йому вирішити безліч питань пов`язаних з вихованням сина на даний момент, перебуваючи за кордоном. В зв`язку з наведеним, звернення до суду з відповідним позовом буде для позивача офіційним підтвердженням його фактичного проживання дитини разом з ним зі дня його народження й до тепер, оскільки дитина знаходиться на його особистому та повному утриманні з дня народження та лише позивач самостійно виховує та продовжує його виховувати та утримувати, відтак виникла необхідність юридичного фіксування вказаного факту. Зазначає, що найкращим захистом інтересів дитини буде відповідати визначення місця проживання разом із рідним батьком.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали на адресу суду письмові заяви, в яких просили розгляд справи проводити без їх присутності, заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити.
Відповідач, будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим суд відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду письмовий висновок про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом встановлено наступне.
Згідно з повторно виданим свідоцтвом про народження виданого Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, від 25 липня 2017 року, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 219, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , батьками дитини записано: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .
Позивач та відповідач у шлюбі не перебували та спільно не проживали, натомість їх спільний син з дня народження проживає разом з батьком в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 26/06 від 26.06.2024 року виданою головою правління ОСББ « Комунаровець-13». Вказана квартира є трьохкімнатною, та належить матері позивача ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2003 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняком О.С.
Судом встановлено, що у зв`язку воєнною агресією російської федерації та запровадженням воєнного стану, 15.03.2022 року позивач разом з дитиною та хворими батьками тимчасово виїхали з м. Запоріжжя в якості біженців до Франції, де на теперішній час тимчасово проживають. Перебуваючи у Франції, позивач, особисто оформив та отримав на сина закордонний паспорт, а також оформив його до Запорізької гімназії № 90 Запорізької міської ради на 2023-2024 навчальні роки, до першого класу, крім того, дитина також успішно закінчила адаптаційний клас в французькій школі, продемонструвавши високий рівень знань і активно вивчає французьку мову, та продовжує дистанційне навчання в Україні, що підтверджується наявними у справі доказами.
До виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь - кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття11ЗаконуУкраїни«Про охорону дитинства»).
Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.
Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.
Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.
Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).
У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Судом встановлено, що позивач самостійно займається вихованням та матеріальним утриманням малолітнього сина, піклується про нього, цікавиться станом здоров`я та успіхами, виявляє інтерес до його внутрішнього світу, забезпечує сина належним житлом, харчуванням, медичним доглядом та лікуванням. Вищевказане підтверджується наявними у справі доказами: довідкою з місця реєстрації та місця проживання батька та сина за № 26/06 від 26.06.2024 року, Актом проживання за однією адресою, посвідченням про присвоєння дитині з приводу освоєння техніки Кіокушин карате учнівської ступені 11 кю, Декларацією № 0001-ТМ42-8А00, довідкою з місця проживання у Франції з 15.03.202 року по теперішній час, медичною карткою на дитину заведеною за місцем проживання з батьком, закордонним паспортом на ім`я дитини, консультаційним висновком спеціаліста, відповіддю головного лікаря від 07.06.2022 року № С-92, заявою позивача про зарахування сина до гімназії, свідоцтвом досягнень першого класу навчання дитиною, посвідченням про місце перебування за кордоном позивача та дитини, свідоцтвом про наявність прав на медичне страхування дитини та позивача за кордоном, а також висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про доцільність визначення місця проживання малолітнього сина разом з батьком від 14.11.2024 року № 2691/01-37/19.02.
Матеріалами справи доведено, що позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує сина усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про його фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`я та успіхами. Відповідач залишила сина на позивача з дня його народження та в житті дитини не приймає жодної участі.
Відповідно до положень частин четвертої - шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Таким чином, питання щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 розглядалось на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району вбачається, що орган опіки та піклування враховуючи думку членів комісії з питань захисту прав дитини, в інтересах малолітнього та керуючись ст. 19, 141, 160 Сімейного кодексу України, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вирішуючи питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд приймає до уваги, що дитина з дня його народження й до теперішнього часу проживає разом з батьком і перебуває на його утриманні.
Суд, враховуючи наявні у справі письмові докази, встановив, що позивач самостійно виховує та утримує сина з дня його народження, відповідач самоусунулася від виховання та утримання дитини, таким чином, визначення місця проживання неповнолітнього сина саме з батьком, позивачем по справі, відповідатиме його інтересам і сприятиме його гармонійному розвитку в спокійному та безпечному середовищі, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню як такі, що підтверджуються належними доказами і відповідають якнайкращим інтересам дитини.
Керуючись ст. ст. 263 265, 280-284 ЦПК України, ст. ст.141, 160 161 СК України, ст.29 ЦК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування по Комунарському району Запорізької міської ради, про визначення місця проживання дитини задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Ю.Р. Піх