Номер провадження: 22-ц/813/3714/24
Справа № 511/126/17
Головуючий у першій інстанції Ільяшук А. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Губар Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сабліної Юлії Сергіївни на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 вересня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21 травня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 292 500,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету України судовий збір в сумі 2 925,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 03.02.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 вересня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 травня 2019 року скасовано. Справу № 511/126/17 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 вересня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , грошові кошти у розмірі 292 500,00 (двісті дев`яносто дві тисячі п`ятсот) гривень.

18.09.2023 року через засоби поштового зв`язку, представником ОСОБА_1 адвокатом Сабліною Юлією Сергіївною подано до Роздільнянського районного суду Одеської області заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, згідно якої представник просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу адвоката, понесених позивачем під час розгляду справи у розмірі 80 000 гривень.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 вересня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Сабліної Юлії Сергіївни про стягнення витрат на правову допомогу повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Сабліна Юлія Сергіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 вересня 2023 року скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу адвоката, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до винесення неправильного судового рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що разом з направленням заяви про стягнення судових витрат на правову допомогу до суду першої інстанції було здійснено направлення цієї заяви з додатками іншим учасникам справи, що підтверджується доказами, а саме: накладною кур`єрської служби доставки Пост Медіа від 18.09.2023 року, фіскальними чеками АТ «Укрпошта» від 21.08.2023 року, що були направлені до Роздільнянського районного суду Одеської області. Тобто після ухвалення рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 вересня 2023 року представник позивача адвокат Сабліна Ю.С. дотримуючись встановлених ЦПК України строків для подання заяви про стягнення судових витрат, протягом п`яти днів, а саме 18 вересня 2023 року, звернулася із заявою про ухвалення додаткового рішення, до якої додала докази понесення витрат на правову допомогу. Однак, залишаючи заяву представника позивача без розгляду суд першої інстанції не звернув увагу, що останньою 21.09.2023 року було подано до суду докази направлення цієї заяви іншим учасникам справи, таким чином, адвокатом Сабліною Ю.С. було усунено недоліки поданої заяви і надано докази про направлення заяви іншим учасникам справи у передбачений процесуальним законом строк до моменту вирішення питання судом щодо залишення без розгляду цієї заяви. З урахуванням цих обставин, позбавлення можливості стягнути судові витрати на правову допомогу є вкрай несправедливим.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про повернення заяви про стягнення судових витрат заявнику без розгляду, оскільки представником позивача до вказаної заяви не додано доказів підтвердження направлення (вручення) цієї заяви іншим учасникам справи: відповідачу ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_3 , що передбачено п. 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 183 ЦПК України.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за потрібне зазначити наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 270 ЦПК України встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Частиною другою статті 270 ЦПК України передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

За загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

За приписами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

При цьому серед основних засад (принципів) цивільного судочинства п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України закріплює принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

З матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

20.12.2022 року представник позивача адвокат Сабліна Юлія Сергіївна звернулася до суду першої інстанції з заявою, в якій зазначила, що позивачем понесено судові витрати у справу та вказала, що остаточний розрахунок буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 вересня 2023 року позов задоволено.

18.09.2023 року через засоби поштового зв`язку, представником ОСОБА_1 адвокатом Сабліною Юлією Сергіївною подано до Роздільнянського районного суду Одеської області заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, згідно якої представник просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу адвоката, понесених позивачем під час розгляду справи у розмірі 80 000 гривень.

До заяви адвокат додала договір № 23 про надання правової допомоги від 05 липня 2023 року та акт прийому-передачі наданих послуг від 15 вересня 2023 року до договору № 23.

Також додано квитанції № 1, 2, 3, 4, 5, 6 про сплату ОСОБА_1 на підставі договору № 23 про надання правової допомоги гонорар адвокату по 10 000 грн відповідно кожної квитанції.

Оскільки сплив встановленого процесуальним законом 5-ти денного строку після ухвалення 12.09.2023 року Роздільнянським районним судом Одеської області судового рішення у справі, припав на неділю 17.09.2024 року (вихідний день), внаслідок чого згідно з ч. 3 ст. 124 ЦПК України останнім днем такого процесуального строку є перший після нього робочий день, тобто в даному випадку 18.09.2023 року.

Заява про ухвалення додаткового рішення була подана саме 18.09.2024 року засобами поштового зв`язку, тобто в строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Апеляційний суд констатує, що позивачем дотримано процесуальний порядок звернення з заявою про компенсацію йому судових витрат та строк подачі доказів на підтвердження таких витрат.

Крім того, до заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивача не було додано доказів направлення зазначеної заяви іншим учасникам справи, у відповідності до вимог абз. 2 ч. 2 ст. 183 ЦПК України.

22.09.2023 року від представник позивача адвоката Сабліної Юлії Сергіївни до Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло клопотання про приєднання доказів направлення заяви про стягнення судових витрат іншим учасникам справи.

До клопотання додано накладну кур`єрської служби доставки Пост Медіа від 18.09.2023 року, з якої вбачається, що адвокат Сабліна Ю.С. направила на адресу ОСОБА_2 заяву про стягнення судових витрат по справі № 511/126/17.

Тобто, представник позивача в день направлення до Роздільнянського районного суду Одеської області заяви про ухвалення додаткового рішення, а саме: 18.09.2023 року, одночасно направила вказану заяву і відповідачу, хоча і не додала докази про таке направлення до заяви про ухвалення додаткового рішення суду в день її подачі, усунувши даний недолік 21.09.2023 року до розгляду судом заяви про ухвалення додаткового рішення суду.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином заявником у строк встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України було подано докази понесених судових витрат у зв`язку з розглядом справи, як до Роздільнянського районного суду Одеської області так і надіслано на поштову адресу відповідача, проте суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, та дійшов необґрунтованого висновку про повернення заяви без розгляду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "De Geouffre de la Pradelle v. France" від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників судового процесу, тому позивач без достатніх та розумних причин не може бути позбавлений права на відшкодування судових витрат, які він був змушений понести у зв`язку з розглядом справи, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про повернення заяви без розгляду з підстав передбачених п. 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 183 ЦПК України передчасними, з огляду на виконання представником позивача вимог щодо подання доказів понесених судових витрат та доказів надсилання заяви про стягнення судових витрат іншим учасникам справи у визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденний строк.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сабліної Юлії Сергіївни задовольнити частково.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 вересня 2023 року скасувати, справу направити до Роздільнянського районного суду Одеської області для продовження розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 10.07.2024 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова