КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №373/550/24 Головуючий у 1 інстанції: Рева О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2024 року в справі за позовною заявою ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Любов Григорівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Просила визнати за нею право власності на 1/12 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 304,2 кв.м, житловою площею 231,1 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідачів на свою користь понесені судові витрати.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 25 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ганчук Г.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року та повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 2 ст. 185 ЦПК України не зазначив чітких способів усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_2 , чим фактично позбавив позивача у доступі до правосуддя.

Вказує, що суд першої інстанції вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Звертає увагу, що адвокат Ганчук Г.В. має зареєстрований електронний кабінет у «Електронному суді», а позивачем було дотримано вимоги ЦПК щодо зазначення відомостей стосовно наявності чи відсутності електронного кабінету.

Зазначає, що суд першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали допустив надмірний формалізм одночасно з поверхневим вивченням змісту позовної заяви, що не неприпустимим під час розгляду питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у березні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2024 року позовну заяву було залишено без руху з підстав:

- адвокат Ганчук Г.В. подав до суду позов, як особа, що відповідно до ч. 6 ст. 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його;

- з огляду на положення ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві слід зазначити дійсні прізвища сторін та додати докази, що підтверджують особу сторони. У випадку зміни прізвищ сторін слід надати такі докази, які повинні бути подані разом із позовною заявою, відповідно до вимог ст. 83 ЦПК України. Зазначення у позовній заяві найменування сторони, на кшталт, ОСОБА_6 ) не відповідає приписам ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 28 ЦК України. Окрім того, це впливає на правильність формування та використання судом персональних даних щодо сторони у справі в АСДС «Д-3» та ЄСІТС «Електронний суд»;

- Також представником позивача не подано доказів тотожності чи автентичності особи ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (це різні особи чи одна й та сама). Позовна заява не містить обставин щодо відповідача ОСОБА_5 . Зокрема, ким він доводиться спадкодавцю у даному спорі.

- Окрім того, представником позивача у позовній заяві зазначено відповідачем приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Любов Григорівну. Проте жодної позовної вимоги до неї не заявлено. Нотаріус не може бути відповідачем у спорі про право приватне.

- Представником позивача до позовної заяви додано докази, що не відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України, а саме: жоден із письмових доказів, що подані до суду - не завірені в установленому законом порядку. Також до матеріалів позовної заяви не додано належним чином завірену копію рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08.02.2021, на яке посилається представник позивача у позовній заяві.

- Окрім того, матеріали позовної заяви не містять даних та доказів про власників спірного спадкового майна - будинку на день звернення до суду із позовом.

27 березня 2024 року представником позивача - адвокатом Ганчуком Г.В. до суду першої інстанції було направлено заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2024 року позовну заяву було повернуто позивачу.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача ухвала суду про залишення позовної заяви без руху не виконана, оскільки ним не дотримано вимоги ст. 175, 177 ЦПК України щодо зазначення сторін у справі та доказів, які підтверджують обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги та зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Зокрема, позивач (представник) у позовній заяві не зазначив дійсні прізвища сторін та не додав докази, що підтверджують особу сторони, що не відповідає приписам ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 28 ЦК України, що також впливає на правильність формування та використання судом персональних даних щодо сторони у справі в АСДС «Д-3» та ЄСІТС «Електронний суд».

Представником позивача не подано доказів тотожності чи автентичності особи ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (це різні особи чи одна й та сама). Позовна заява не містить обставин щодо відповідача ОСОБА_5 . Зокрема, ким він доводиться спадкодавцю у даному спорі.

Суд першої інстанції зазначив, що у позовній заяві відповідачем визначено приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Любов Григорівну, який не може бути відповідачем у спорі про приватне право, а також до якої не заявлено жодної позовної вимоги.

Представником позивача до позовної заяви додано письмові докази, а також копію рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08.02.2021, на яке він посилається у позовній заяві, що не завірені в установленому законом порядку та не відповідає вимогам ст. 95 ЦПК України.

Матеріали позовної заяви не містять даних та доказів про власників спірного спадкового майна - будинку на день звернення до суду із позовом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

При цьому, одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є принцип пропорційності (пункт 6 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (справа «Дія 97» проти України» (заява № 19161/04) від 21 жовтня 2010 року).

Право особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів передбачено і частиною першою статті 4 ЦПК України.

Так, згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (частина перша статті 196 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Відповідно до пунктів 5, 7, 8 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Апеляційний суд наголошує, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

ЄСПЛ вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Колегія суддів вважає, що особа, яка подає позовну заяву, вправі очікувати від суду застосування вказаних норм процесуального законодавства, які надають їй право звернення з позовом з можливістю подальшого вирішення процесуальних питань щодо визначення предмета доказування, надання та витребування доказів в установленому порядку.

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення процесуального закону, яке б гарантувало особі право на судовий захист, зокрема звернення з позовною заявою до суду відповідно до приписів частини першої статті 4 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи, не маючи на меті захист суспільних інтересів.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд, повертаючи позовну заяву, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права особи на судовий захист.

Колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2023 року по справі №990/114/23 зазначила, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не міг вдаватися до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів та як наслідок суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Повертаючи заяву, суд фактично дав оцінку доказам наданим позивачем на обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу постановлена судом передчасно, тому на підставі ст. 379 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2024 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко