Справа № 456/392/24
Провадження № 2/456/496/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивач ТОВ «Свеа фінанс» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 від 12.01.2023 в розмірі 48530,00 грн та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 12.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ФК «Інвеструм» 12.01.2023 направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті ТОВ «ФК «Інвеструм» в мережі Інтернет. 12.01.2023 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 14590-01/2023 на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони, ТОВ «ФК «Інвеструм» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор W651, який боржником було введено/відправлено. 28.07.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (новий кредитор) було укладено договір факторингу № 28072023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору факторингу, в порядку та строки, встановлені договором факторингу. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу № 28072023 від 28 липня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала 48530,00 грн. Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, тому станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором № 14590-01/2023 становить 48530,00 грн, з яких: 13000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 35530,00 грн заборгованість за відсотками. 25.03.2024 рішенням «СВЕА ЕКОНОМІ КІПРІ ЛІМІТЕД», єдиного учасника «Росвен Інвест Україна» було змінено назву Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс».

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Турчин Ю.І. подано відзив на позовну заяву, в якому остання позовні вимоги позивача не визнає, вважає їх необгрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. Зокрема, серед іншого, зазначає, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, а саме: копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку тощо, на підтвердження перерахування ТОВ «ФК «Інвеструм» відповідно до умов договору № 14590-01/2023 від 12.01.2023 кредитних коштів на рахунок відповідача. Неможливо встановити наявність у Реєстрі боржників № 1, який є Додатком № 1 до договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023, відомостей щодо договору про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 від 12.01.2023, що укладений між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем, та наявність в останнього заборгованості за цим договором та її складових.

Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.

Заяви та клопотання сторін та процесуальні рішення, постановлені по справі.

16.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2024 року головуючим суддею визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 28/

На запит суду з Єдиного державного демографічного реєстру отримано відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача /а.с. 29/.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.01.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням судового засідання на 20.02.2024. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 30/.

Ухвалою суду від 20.02.2024 справу розглядом відкладено на 12.03.2024 /а.с. 33/.

Ухвалою суду від 12.03.2024 справу розглядом відкладено на 04.04.2024 /а.с. 38/.

29.03.2024 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Турчин Ю.І. подано відзив на позовну заяву /а.с. 44-51/.

Ухвалою суду від 04.04.2024 справу розглядом відкладено на 30.04.2024 /а.с. 52/.

В судовому засіданні 30.04.2024 замінено позивача у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» у зв`язку зі зміною назви позивача. Справу розглядом відкладено на 04 червня 2024 року на 15 год. 00 хв. /а.с. 58/

Розгляд справи по суті відбувся 04.06.2024 без участі сторін.

Узагальнення доводів сторін та інші процесуальні дії у справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представниця відповідача ОСОБА_1 адвокат Турчин Ю.І. подала заяву про розгляд справи за її та відповідача відсутності. Позовні вимоги заперечила з підстав, наведених у відзиві.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

З договору про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 від 12.01.2023, вбачається, що такий укладено між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 , відповідно до якого відповідачу надано фінансовий кредит у розмірі 13000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 25 днів (до 05.02.2023), за користування кредитом відповідач сплачує товариству 912,50% річних від суми кредиту з розрахунку 2,50% на добу /а.с. 5-7/.

Згідно з додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 загальна вартість кредиту за період з 12.01.2023 по 05.02.2023 становить 21125,00 грн, з яких: 13000,00 грн - сума кредиту за договором, 8125,00 грн - проценти за користування кредитом /а.с. 8/.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 14590-01/2023 від 12.01.2023 заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 01.12.2023 становить 48530,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13000,00 грн, заборгованість за відсотками 35530,00 грн /а.с. 11-12/.

Згідно з договором факторингу № 28072023 від 28.07.2023, укладеним між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, що вказані в реєстрі боржників до договору /а.с. 13-16/.

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023 сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 14590-01/2023 становить 48530,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13000,00грн, заборгованість за відсотками 35530,00 грн /а.с. 19/.

В судовому засіданні 30.04.2024 замінено позивача у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» у зв`язку зі зміною назви позивача /а.с. 58/.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з положеннями статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Статтями 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Так, 12.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 (надалі - Договір), який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W651.

Згідно з п. 1.1 Договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 13000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 25 днів, тобто до 05.02.2023. Дата надання кредиту 12.01.2023.

Згідно з п. 1.3 Договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту з розрахунку 2,50% (процентів) на добу. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави.

Відповідно до п. 1.5 Договору для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою, встановленою в пункті 1.3 цього договору, яка залежить від оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) клієнта та відповідно сюрингового балу клієнта, який надається системою автоматично.

Згідно з п. 1.7 Договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом.

Відповідно до п. 1.13 Договору сторони домовилися, що всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно з п. 2.1 Договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.3 Договору в разі якщо клієнт не сплатив кредит у строк, передбачений п. 1.2 цього Договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору.

Згідно з п. 2.4 Договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У разі якщо клієнт не сплатив у строк кредит, взятий відповідно до умов п. 1.4 цього Договору (процентна ставка 3,2% на добу), проценти, передбачені в п. 1.4, продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 3.1.4 Договору товариство має право без згоди клієнта поступитися своїм правом вимоги за даним договором третій особі, в зв`язку з чим відбудеться заміна сторони кредитодавця за цим Договором, але з обов`язковим повідомлення клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення.

Згідно з п. 3.4.2 Договору клієнт зобов`язаний своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку, встановленому договором.

Відповідно до п. 4.3 вказаного Договору в разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п. 1.2 цього Договору та/або в додатку до цього Договору, проценти, передбачені п. 2.3 цього Договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але у будь-якому випадку не більше 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

Згідно з п. 6.1 Договору цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Як вбачається з Графіку платежів, який є додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 від 12.01.2023, сторони цього договору погодили, що відповідач ОСОБА_1 повертає кредит з урахуванням процентів у загальній сумі 21125 гривень 00 копійок.

Вказаний графік платежів підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W651.

Як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує, що ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 від 12.01.2023 виконало та надало позичальнику грошові кошти.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, будь-яких доказів, які б підтверджували твердження позивача про те, що ТОВ «ФК «Інвеструм» виконало свої зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 від 12.01.2023 та здійснило переказ грошових коштів у сумі, визначеній цим договором, на рахунок ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Верховний Суд 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц дійшов висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

У матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку тощо, на підтвердження перерахування ТОВ «ФК «Інвеструм» відповідно до умов договору № 14590-01/2023 від 12.01.2023 кредитних коштів на рахунок відповідача.

За вказаних обставин позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання ТОВ «ФК «Інвеструм» своїх зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 від 12.01.2023, а саме: надання відповідачу ОСОБА_1 фінансового кредиту в сумі 13000 грн.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Так, 28.07.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» (Клієнт) та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (Фактор) укладено договір факторингу № 28072023 (надалі Договір факторингу).

Згідно з п. 2.1 Договору факторингу відповідно до умов цього договору клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору, в порядку та строки, встановлені цим договором.

Пунктом 2.2 Договору факторингу передбачено, що загальний розмір заборгованостей складає 70639331 грн 86 коп. згідно з Реєстром боржників, який складається сторонами в паперовому вигляді та у формі електронного документу.

Відповідно до п. 2.3 Договору факторингу реєстр боржників на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюється печатками сторін і є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 3.1.1 Договору факторингу права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованостей, що зазначений у пункті 2.2 цього договору, на дату відступлення з правом подальшого нарахування (отримання) майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів, що передбачені кредитними договорами.

Відповідно до п. 3.1.2 Договору факторингу для підтвердження наявності та дійсності прав вимоги клієнт зобов`язується передати фактору документацію в порядку та строки, що передбачені цим договором.

Згідно з п. 3.1.3 Договору факторингу право вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором.

До позовної заяви позивачем як доказ переходу права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 від 12.01.2023 додано копію Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу від 28.07.2023 № 28072023, який є Додатком № 1 до Договору факторингу від 28.07.2023 № 28072023.

Згідно з п. 1.1 Договору факторингу реєстр боржників - це погоджений сторонами перелік боржників, їх кредитних договорів, договорів забезпечення, права вимог за якими відступаються за цим договором, особистих даних і розмірів грошових зобов`язань кожного з них із зазначенням суми заборгованості, а також інших даних у разі їх наявності в клієнта, за формою, наведеною в Додатку № 1 до цього Договору.

Таким чином, вищевказаним договором факторингу передбачено, що Додаток № 1 до Договору факторингу містить інформацію, зокрема, про розмір грошових зобов`язань кожного з боржників з переліком їх особистих даних.

У наданій позивачем копії Додатку № 1 до Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023 у Реєстрі боржників, яка є фактично копією першої та останньої сторінки цього Додатку, наявний перелік боржників із зазначенням номеру кредитного договору, адреси реєстрації, особистих даних і розмірів грошових зобов`язань кожного з них із зазначенням суми заборгованості.

Крім того, позивачем до позовної заяви додано Витяг з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023, згідно з яким, за твердженням позивача, під порядковим номером 1612 у Реєстрі боржників № 1, який є Додатком № 1 до Договору факторингу №28072023 від 28.07.2023, наявні відомості про кредитний договір № 14590-01/2023, боржником за яким є ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 48530,00 грн, сума основного боргу за кредитом 13000 грн, сума простроченого основного боргу за кредитом 13000 грн, сума нарахованих процентів 35530,00 грн.

Разом з тим, із наданих позивачем доказів неможливо встановити юридичний зв`язок Витягу з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023 з Реєстром боржників № 1, який наведений у Додатку № 1 до Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023, та який був би належним доказом наявності в позивача права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 від 12.01.2023, укладеним між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем, оскільки відомості про боржника ОСОБА_1 у Реєстрі боржників № 1, який наведений у Додатку № 1 до Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023, відсутні.

За вказаних обставин неможливо встановити наявність у Реєстрі боржників № 1, який є Додатком № 1 до Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023, відомостей щодо договору про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 від 12.01.2023, що укладений між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем, та наявність у нього заборгованості за цим договором та її складових.

Сам по собі Витяг з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023 суд не бере до уваги, оскільки такий документ сформований одноосібно позивачем, з можливістю внесення до нього будь-яких даних, які фактично не підтверджені належними та допустимими доказами.

За вказаних обставин, позивачем не доведено належними та допустимими доказами перехід до нього на підставі Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023 права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 від 12.01.2023, що укладений між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем ОСОБА_1

Необхідно звернути увагу на те, що позивач як фактор мав отримати від ТОВ «ФК «Інвеструм» не лише кредитний договір, але і документацію, що стосується перерахування коштів на рахунок боржника, а також заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника, тобто мав отримати детальні розрахунки заборгованості за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги.

Крім того, всупереч вимогам п. 3.1.4 Договору про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 від 12.01.2023 товариство не повідомило ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення, чим порушило свої зобов`язання перед клієнтом за Договором.

До позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за кредитним договором №14590-01/2023 від 12.01.2023 за період з 12.01.2023 по 01.12.2023, складений позивачем, відповідно до якого станом 01.12.2023 заборгованість відповідача становила 48530,00 грн, з яких: 13000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 35530,00 грн заборгованість за відсотками, що нарахована у період з 12.01.2023 по 01.12.2023, тобто за 12 місяців, що суперечить вимогам п. 4.3 кредитного договору, відповідно до якого у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку до цього договору, проценти, передбачені п.2.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але у будь-якому випадку не більше 180 календарних днів (тобто 6 місяців), починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору.

Разом із цим, з вищевказаного розрахунку, наданого позивачем, неможливо встановити отримання відповідачем від кредитодавця ТОВ «ФК «Інвеструм» кредитних коштів, дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором перед ТОВ «ФК «Інвеструм» тощо. Зазначені суми заборгованості за кредитом, які визначені позивачем, є відображенням виключно односторонніх арифметичних розрахунків позивача, з можливістю внесення до них будь-яких даних, які фактично не підтверджені належними та допустимими доказами, що не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, у зв`язку з чим не можуть слугувати доказами безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача з огляду на їх неналежність та недопустимість.

Належних розрахунків заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, які виконані первісним кредитором ТОВ «ФК «Інвеструм» до укладення Договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023, позивачем не надано.

Крім того, сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 13.05.2020 у справі № 219/1704/17, провадження № 61-1211св19.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, повинен був отримати від первинного кредитора, у даному випадку ТОВ «ФК «Інвеструм», первинні документи, які підтверджують перерахування на належний відповідачу рахунок чи видачу йому коштів за вищевказаним кредитним договором, а також розміру заборгованості за ним.

За вказаних обставин, неможливо об`єктивно встановити отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за вищевказаним Договором, перевірити розмір нарахованих сум боргу та процентів.

Необхідно зазначити, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Статтею 21 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит, згідно з якою споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Проте, законодавцем визначені чіткі особливості щодо розміру відповідальності споживача. Так, згідно з п. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки у розмірі 2,5% на добу, що в результаті становить 35530,00 грн, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить встановленим обмеженням ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу.

Відтак позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені вимоги, внаслідок чого підстави для задоволення позову відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А відтак інші доводи сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову не впливають.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов переконання, що в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», а тому судові витрати, понесені позивачем, слід віднести на його рахунок.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04.06.2024, є та дату, на яку було призначено розгляд справи, 04.06.2024, а датою складення повного тексту судового рішення 21.06.2024.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 14590-01/2023 від 12.01.2023 повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21 червня 2024 року.

Суддя Л.В.Гула