Номер провадження: 22-ц/813/3070/24
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання - Долгової В.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Швець Вадим Анатолійович

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 вересня 2023 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 112 780,48 грн за кредитним договором № б/н від 06.09.2021 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 06.09.2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту до 200 000 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти.

Відповідач ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписав паспорт споживчого кредиту від 10.02.2022 р. та отримав картку.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 112 780,48 грн.

Посилаючись на зазначене, АТ КБ «ПриватБанк» просило позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 14 вересня 2023 року ухвалено позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором у розмірі 112 780,48 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом.

Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» надав всі необхідні документи на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та докази наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, суд вважав, що позов підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Швець В.А. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2023 року у справі №522/10435/23 - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в частинні стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами у сумі 21 495,14 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Судом не надано оцінки наданому позивачем розрахунку заборгованості на предмет його складових, надходжень та витрат, списання відсотків за користування кредитом, шляхом збільшення кредитного ліміту.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 06.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 06.09.2021 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту до 200 000 грн на картковий рахунок, що підтверджується заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписаною відповідачем (а.с.41-53).

10.02.2022 року відповідач ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписав паспорт споживчого кредиту та отримав картку типу преміальна картка (а.с.54-58).

Позивач виконав вимоги укладеного між ним та Відповідачем кредитного договору та надав Відповідачу кредитні кошти.

Згідно п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що у разі починаючи з 181-ого дня порушення зобов`язань клієнтом, клієнт зобов`язуються сплатити банку заборгованість по кредиту , а також проценти від неповернутого в строк кредиту у розмірі 74,4 % для преміальних карток.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Так, із змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідачем рішення суду оскаржується в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, тому рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення тіла кредиту не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ознайомився та погодився із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді, надав свою згоду, що анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають договір, укладений між ним та банком.

Дану згоду відповідач особисто засвідчив своїм підписом на Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 06.09.2021 року (а.с. 41- 53), у Паспорті споживчого кредиту 10.02.2022 року (а.с.54 58), що є доказом існування між сторонами кредитного договору, про що саме свідчить такий письмовий доказ як власноруч підписана відповідачем заява як різновид письмової форми кредитного договору, в якій погоджено суттєві умови такого договору: ціна та платність.

Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.

На підставі вищевказаної заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та 25.10.2017 року видано кредитну картку зі строком дії до 09/21, 30.10.2020 року видано кредитну картку зі строком дії до 10/23, 10.02.2022 року видано кредитну картку зі строком дії до 01/25, що підтверджується довідкою про видані кредитні картки.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що на картковий рахунок 27.01.2022 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 88500 грн, 27.12.2022 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання картки неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, переказу коштів, розплачувався за товари в магазинах, так й частково погашав заборгованість по кредиту.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, окрім тіла кредиту, заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 21495,14 грн.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 06.09.2021 року станом на 10.03.2023 року.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з розміром відсотків за користування кредитом в межах строку кредитування та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 21495,14 грн, а загальні доводи апеляційної скарги про неперевірення судом правильності нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом без наведення власних розрахунків та без зазначення, в чому саме полягає неправильність розрахунків суду, не спростовують останніх.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Швець Вадим Анатолійович, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А.Коновалова

М.В. Назарова