К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 жовтня 2024 року місто Київ

справа № 761/20605/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/10909/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Сіромашенко Н.В. від 22 січня 2024 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Сіромашенко Н.В від 30 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст обставин справи

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Зазначена квартира розташована над квартирою АДРЕСА_3 , що належить позивачу.

У період з 5 по 24 жовтня 2022 року належна позивачу квартира була залита мешканцями квартири АДРЕСА_4 в частині кухні. 30 листопада 2022 року ОСОБА_4 , який здійснював нагляд за квартирою, зафіксував залиття її кухні сусідом зверху. У квартирі стояв сморід від грибкового гниття, який йшов зі стелі, стін та підвіконня. Під час огляду

квартири позивача 30 листопада 2022 року ОСОБА_1 пояснив, що у результаті прориву фільтра холодної води відбувся витік води, однак він не думав, що це спричинило такі наслідки.

2 грудня 2022 року складено комісійний акт залиття, згідно з яким комісія зробила висновок, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок пориву фільтра холодного водопостачання на кухні у квартирі АДРЕСА_5 залита з вини мешканців вище розташованої квартири. У квартирі АДРЕСА_4 вказане обладнання встановлено без участі працівників експлуатаційної організації.

Внаслідок залиття квартири позивачу завдана матеріальна шкода на суму 58 129 грн 34 коп., в яку входить вартість відновлювального ремонту кухні відповідно до складеного кошторису від 7 грудня 2022 року.

Крім того, внаслідок залиття квартири позивачу завдано і моральну шкоду, яку він оцінює в 15 000 грн. та яка полягає в нервовому стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях з приводу залиття та пошкодження квартири, через що остання стала непридатною для використання без проведення ремонту.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 58 129 грн 34 коп., моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн., судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп., а всього 79 202 грн 94 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду містка Києва від 22 січня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданої матеріальної шкоди 58 129 грн 34 коп., у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн., судовий збір в сумі 1 073 грн 60 коп., а всього 79 202 грн 94 коп.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач довів факт залиття квартири, протиправність дій відповідача, що підтверджується комісійним актом залиття від 2 грудня 2022 року, згідно з яким комісія зробила висновок, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок пориву фільтра холодного водопостачання на кухні у квартирі АДРЕСА_5 залита з вини мешканців вище розташованої квартири. Розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною дією і шкодою не було спростовано, тому позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Також позивачу внаслідок залиття квартири завдано моральну шкоду, що полягала у душевних стражданнях, нервовому стресі та порушенні звичайного і розміреного способу життя, а тому моральну шкоду, з урахуванням обставин справи та тривалості порушеного права, визначено у розмірі 15 000 грн. Крім того, з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., які є доведеними і обґрунтованими.

Додаткове рішення мотивоване тим, що оскільки позов ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, було задоволено, то відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У поданих апеляційних скаргах представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову; скасувати додаткове рішення суду Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року і ухвалити нове рішення про стягнення з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги

Скаржник зазначає, що позивачем не доведено, що саме відповідач завдав шкоду залиттям квартири, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Вказує, що комісійний акт залиття від 2 грудня 2022 року не є належним доказом наявності вини відповідача у залитті квартири позивача, оскільки комісія провела огляд лише в приміщенні квартири позивача та не оглянула квартиру відповідача, зробивши при цьому висновки, що ймовірно причиною залиття квартири позивача є прорив фільтра холодного водопостачання на кухні у квартирі АДРЕСА_4 . Крім цього, в акті відсутні відомості про дату аварії, висновки комісії про особу, що заподіяла шкоду та обсяги робіт, необхідних для усунення наслідків залиття. Також не вказано в акті про присутність під час його складання заінтересованих осіб з боку винної та потерпілої особи, відсутні відомості про відмову відповідача від підпису складеного акту.

Позивачем не надано доказів того, що відповідач був належним чином повідомлений про дату комісійного обстеження, відмовився прийняти в ньому участь або не надав доступу до своєї квартири.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки довіреності позивача від 5 жовтня 2021 року та підписаного на підставі неї договору №19/36 на ремонт кухні житлового приміщення після залиття, оскільки довіреність, видана позивачем на представника ОСОБА_4 , не зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей, витяг про це в матеріалах справи відсутній. Крім цього, у довіреності відсутні повноваження на підписання договору та здійснення розрахунків за договором, тому договір, укладений представником позивача на підставі довіреності, слід вважати недійсним.

Також відповідач не погоджується з сумами, які зазначені в кошторисі, вважає їх завищеними. Оскільки у номері квартири в кошторисі зроблено виправлення, то це може свідчити про те, що кошторис розроблявся не до договору на ремонт даної квартири, а для будь-якої іншої.

Так як вини відповідача у залитті квартири позивача не має, то вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди необґрунтовані, нічим не підтверджені та задоволенню не підлягають.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу зазначає, що у представника ОСОБА_4 відсутні повноваження на укладання договору на надання правової допомоги, а тому ОСОБА_4 підписав договір з перевищенням повноважень. Крім цього, договір про надання правової допомоги мав би укладатись з адвокатським об`єднанням, а не з адвокатом Скориком В.М., тому що останній здійснює адвокатську діяльність у складі адвокатського об`єднання, що додатково свідчить про недійсність договору. Також вказує, що рішенням суду долучений ордер на підтвердження надання правової допомоги, визнано як недопустимий доказ. Крім цього, платежі за договором на правову допомогу здійснені представником позивача ОСОБА_4 , повноваження на що у останнього відсутні.

Не погоджуючись з ухваленим додатковим рішенням суду, скаржник зазначає, що судом першої інстанції неналежно повідомлено про розгляд справи, безпідставно відмовлено у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та не надано оцінки доказам понесення витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 не скористався своїм правом на подання відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційні скарги з наведених в них підставах та просив їх задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 2 червня 2014 року номер в реєстрі 1577 (а.с7).

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується довідкою від 21 червня 2023 року (а.с. 39-49).

2 грудня 2022 року комісією складено акт залиття, з якого вбачається, що на підставі договору №13 від 2 грудня 2022 року між замовником - комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житловим фондом Шевченківського району міста Києва" та виконавцем - приватне підприємство "Український центр управління нерухомістю" про утримання споруд та прибудинкових територій неадміністративного мікрорайону "Ярославська" було здійснено обстеження. Комісія в складі старшого інспектора дільниці ПП "УЦУН" Кулик С.П., інспектора технічної

дільниці № 1 Чавро О.М., інженера ОСОБА_6 , призначена директором ПП "УЦНМ" Ковтуном С.О., склали даний акт. По заяві власника проведено обстеження по факту залиття в кухні, квартири АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , розташована на 4-му поверсі 5-ти поверхового, надбудовано мансарду два поверхи житлового будинку до 1917 року забудови, перекриття дерев`яне, стіни цегляні h- 3,20 м., квартира приватизована 3-х кімнатна, загальна площа 99 кв. м. При обстеженні було виявлено, що в кухні - площа 20,0 кв. м. стеля підвісна підшита гіпсокартоном, побілка акрилова фарба, залита вся стеля видніються рижі плями. Стіни шпалери іноземного виробника залиті приблизно 8,0 кв. м. видніються руді, плями, відшарування шпалер. Віконні відкоси пофарбовані білою масляною фарбою, видніються руді плями. Зроблено висновок, що залиття відбулося в наслідок пориву фільтра холодного водопостачання на кухні в квартирі АДРЕСА_4 , залита квартира АДРЕСА_3 по вині вище розташованої квартири. В квартирі АДРЕСА_4 вказане обладнання встановлено без участі працівників експлуатаційної організації.

Відповідно до кошторису на ремонт кухні житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 після залиття, який є додатком № 2 до договору № 19/36 від 15 грудня 2022 року загальна вартість робіт, матеріалів та послуг, вказана в кошторисі складає 58 129 грн 34 коп. (а.с 29-30).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених рішень, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом положень частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах 1, 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року справа № 761/12945/19).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція

не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій від 25 серпня 2005 року № 927/11207, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. Форма цього акта встановлена в Додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

В додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207 зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття .

Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище,

ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії.

Для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло - та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Як убачається з акту залиття від 2 грудня 2022 року, акт складено комісією на підставі договору № 13 від 2 грудня 2022 року між замовником - комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житловим фондом Шевченківського району міста Києва" та виконавцем - приватне підприємство "Український центр управління нерухомістю" про утримання споруд та прибудинкових територій неадміністративного мікрорайону "Ярославська" та підписано членами комісія в складі старшого інспектора дільниці ПП "УЦУН" Кулик С.П., інспектора технічної дільниці № 1 Чавро О.М., інженера ОСОБА_7 .

За результатами обстеження приміщення на предмет залиття встановлено, що залиття відбулося в наслідок пориву фільтра холодного водопостачання на кухні в квартирі АДРЕСА_4 , залита квартира АДРЕСА_3 по вині вище розташованої квартири. В квартирі АДРЕСА_4 вказане обладнання встановлено без участі працівників експлуатаційної організації. Також в акті міститься опис пошкоджень об`єктів приміщення внаслідок залиття.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що зміст вказаного акта висвітлює причину залиття, а з причини залиття відслідковується і винність в ньому саме власника квартири АДРЕСА_2 , де стався прорив фільтра холодного водопостачання.

Доводи апеляційної скарги про те, що актобстеження від 2 грудня 2022 року, є неналежним та недопустимим доказом факту залиття квартири позивача та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, є необґрунтованими, оскільки вказаний акт відповідає вимогам, викладеним у Правилах від 25 серпня 2005 року № 927/11207 , у ньому зазначена конкретна причина залиття квартири, джерело залиття, інші достатні для такого документа реквізити, які містять відповідну інформацію. Цей акт не спростований відповідачем, тому є належними і допустимими доказами заподіяння відповідачем майнової шкоди позивачу.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року в справі №?522/8363/13-ц.

Крім того, наголошуючи на своїй відсутності при складанні акту, відповідач не зазначає, які зафіксовані в ньому відомості є такими, що не відповідають дійсності. Посилання скаржника на те, що відповідач не повідомлявся про огляд квартири, спростовано показаннями свідка ОСОБА_8 у суді першої інстанції.

В постанові Верховного Суду від 12 листопада 2018 у справі №753/20314/15 зроблено висновок, що не підписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотнього останній не довів. Відтак, якщо власник квартири, у якій сталася аварійна ситуація, що спричинила залиття, не підписав письмовий акт обстеження, це не призведе до втрати таким документом юридичної сили, а отже й доказового значення для справи.

Отже, не підписання акту про залиття відповідачем у даному випадку не впливає на його правильність.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляв та не надав інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Визначення розміру збитків, спричинених залиттям може бути здійснено різними способами, а саме: безпосередньо в акті про залиття може бути вказано розмір збитків. Розмір збитків визначається також на підставі кошторисної документації, складеної будівельно-ремонтною організацією, оцінки вартості матеріальних збитків щодо ремонтно-відновлювальних робіт, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, повноваження якого підтверджується сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності, проведенням будівельно-технічної експертизи експертом, який має відповідні знання в даній сфері.

Відповідно до частини 1 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом установлено, що внаслідок залиття квартири, позивачем були понесені витрати по її відновленню.

Так, 15 грудня 2022 року між ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої консулом Генерального консульства України в Нью-Йорку (Сполучені Штати Америки) ОСОБА_9 від 5 жовтня 2021 року, та ФОП ОСОБА_10 укладено договір №19/36 на ремонт кухні житлового приміщення після залиття, предметом якого є ремонт кухні квартири АДРЕСА_1 внаслідок її залиття сусідами квартири АДРЕСА_4 в період з 5 по 24 жовтня 2022 року, а замовник зобов`язався прийняти виконану роботу та сплатити її вартість за кошторисом (а.с. 27-28,31).

Відповідно до кошторису на ремонт кухні житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 після залиття, який є додатком № 2 до договору № 19/36 від 15 грудня 2022 року загальна вартість робіт, матеріалів та послуг, вказана в кошторисі складає 58 129 грн 34 коп. (а.с. 29-30).

Відповідно до акту № 19/36 від 4 березня 2023 року про приймання-передачі послуг до договору № 19/36 від 15 грудня 2022 року виконавець в повному обсязі,

відповідно до умов договору, виконав демонтаж пошкоджених матеріалів, антибактиріцидну обробку приміщення від різного виду грибків, монтаж металевих, гіпсокартонних конструкцій, малярні, ремонтні та відновлювальні роботи приміщення кухні квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується даним актом.

Вказані роботи оплачені ОСОБА_4 в сумі 58 129 грн 34 коп., що підтверджується копіями квитанцій № 1P79-BHBX-ТМ00-19HH від 11 січня 2023 року на суму 29 000 грн. та № 9M34-6582-Е49-01М6 від 3 березня 2023 року на суму 29 129 грн 34 коп. (а.с.- 35-36).

Зазначені докази з боку відповідача жодним чином не спростовані, клопотань про призначення експертизи щодо визначення розміру матеріальної шкоди, відповідач також не заявляв, а його заперечення щодо розміру завданих збитків позивачу, є припущеннями та спростовуються наявними доказами у матеріалах справи, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 58 129 грн 34 коп.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість розміру стягнутої судом моральної шкоди є безпідставними, оскільки судом враховані характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, а також вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Щодо посилання скаржника на те, що у довіреності, виданої позивачем на представника ОСОБА_4 , відсутні повноваження на підписання договору та здійснення розрахунків за договором, колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи убачається, що 5 жовтня 2021 року ОСОБА_3 в міст Нью-Йорк, США, уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси (без права відчужувати належної йому нерухомості) перед усіма третіми особами, в тому числі перед фізичними особами та юридичними особами приватного та публічного права, нотаріальній конторі, а також в усіх органах місцевого самоврядування та державного управління, в усіх інших підприємствах, установах та організаціях, в органах водо-, тепло, енергопостачання, в житлово-експлуатаційних конторах, в податковій інспекції, територіальних підрозділах Державної міграційної служби України, Центрах надання адміністративних послуг, АТС щодо питань, пов`язаних з управлінням, у тому числі

пов`язаних із наданням в оренду, належних йому квартир, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 . Для чого надано йому право подавати від його імені необхідні заяви, здійснювати нагляд за квартирами, мати вільний доступ в квартири, сплачувати експлуатаційні витрати, в тому числі комунальні, за користування телефонним зв`язком та іншими послугами, заявляти від його імені різні клопотання, пов`язані з користуванням належними квартирами, отримувати довідки та інші необхідні документи, укладати договори оренди (найму) зазначених квартир, отримувати належні грошові кошти, розписуватися за нього, здійснювати поточний ремонт квартир, ремонтувати та замінювати санітарно-технічні прилади і пристрої вищезазначених квартир, а також виконувати всі інші необхідні дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності, у тому числі подати заяву про реєстрацію довіреності в Єдиному реєстрі довіреностей. Довіреність видана терміном на десять років без права передоручення повноважень іншим особам і дійсна до п`ятого жовтня дві тисячі тридцять першого року. Зазначена довіреність посвідчена консулом Генерального консульства України в Нью-Йорку (Сполучені Штати Америки) Лапою І.С., зареєстрована в реєстрі за № 1390/21 (а.с. 11).

24 січня 2023 року ОСОБА_3 в місті Нью-Йорк, США, уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси у всіх державних органах, громадських, судових, правоохоронних, господарських та інших установах, організаціях, підприємствах, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, перед фізичними та юридичними особами з переліком прав визначених довіреністю. Вказана довіреність посвідчена консулом Генерального консульства України в Нью-Йорку Іванчовим С.Й., зареєстрована в реєстрі за № 110/23 та зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей 8 лютого 2023 року, номер витягу 49311148 (а.с.12).

Відповідно до статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Стаття 244 ЦК України визначає, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

З огляду на зміст статей 237, 244 ЦК України необхідною умовою для виникнення правовідносин представництва є волевиявлення довірителя, яке виражається, зокрема, у видачі письмової довіреності.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що під час розгляду справи судом не встановлено, а відповідачем не спростовано відсутність волевиявлення позивача на представництво його інтересів ОСОБА_4 . Зміст наведених вище довіреностей надає ОСОБА_4 повноваження на здійснення усіх юридично значимих дій для захисту його інтересів у спірних правовідносинах.

Аргументи скаржника про те, що видана довіреність на представника ОСОБА_4 не зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи міститься витяг про її реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с. 23).

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності у матеріалах справи належних доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Долучений ордер серії КС №014055 на підтвердження надання правової допомоги, визнано судом першої інстанції як недопустимий доказ. Однак, до матеріалів позовної заяви було долучено договір про надання правової допомоги №24/03-23-Ск від 24 березня 2023 року, який є належним доказом, що засвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Вказане узгоджується з висновками, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22, де зазначено, що доводи заявника про зловживання правом шляхом представництва позивача на підставі недійсного ордера старого зразка є неприйнятними. З огляду на частину першу статті 26 Закону України "Про адвокатуру" документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від

10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн, суд першої інстанції правильно виходив із того, що заявлені позивачем витрати є обґрунтованими, доведеними та оплаченими, а тому підлягали стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, 24 січня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 24 000 грн.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позов ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, було задоволено в повному обсязі, а тому відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача на користь відповідача.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що за обставин даної справи, а також суті ухваленого основного рішення, відсутні підстави для скасування додаткового рішення виключно з мотивів відсутності доказів завчасного повідомлення учасників справи про судовий розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті вирішення спору, якими правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які

існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарги без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: