Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2024 року місто Луцьк
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А. ,
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Ганжи М.І.,
розглянувши у відритому судовому засіданні заяву представника Фермерського господарства «Корсойл-Агро» - Місюка Руслана Петровича про ухвалення додаткового судового рішення в цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Корсойл-Агро» до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном, стягнення збитків та упущеної вигоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2024 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2024 року,
Рішенням Луцького міськрайнного суду Волинської області від 01 березня 2024 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 припинити будь-які роботи по обробітку земельної ділянки, площею 2,7553 га, кадастровий №:04:000:0380, яка розташована на території Шепельської сільської ради, Луцького району Волинської області і не чинити перешкоди ФГ «Корсойл-Агро» у здійсненні господарської діяльності на земельній ділянці площею 2,7553 га, кадастровий №:04:000:0380, яка розташована на території Шепельської сільської ради Луцького району Волинської області, відносно якої Фермерським господарством «Корсойл-Агро» укладено договір оренди землі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору.

Додатковим рішенням від 14 березня 2024 року заяву адвоката Матвіюк Н.Р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФГ «Корсойл - Агро» понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 26 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2024 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2024 року залишено без змін.

01 липня 2024 року від представника позивача, надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу, які були понесені стороною під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 15000 гривень.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідач у відзиві на заяву просить у задоволенні заяви відмовити та судові витрати покласти саме на стороною позивача.

Заслухавши відповідача, вивчивши подану заяву про ухвалення додаткового судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення у цій справі підлягає до часткового задоволення.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

10 червня 2024 року між Адвокатським об`єднанням «Матвіюк, Смоленський, Місюк і Партнери» в особі керуючого партнера Матвіюк Наталії Ростиславівни та ФГ «Корсойл-Агро» було укладено договір про надання правничої допомоги (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Адвокатське об`єднання зобов`язується за дорученням клієнта на умовах та в порядку, передбаченому Договором, надати правничу допомогу клієнту у справі №161/18136/22 по апеляційній скарзі ОСОБА_1 а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Згідно з п.3.1. Договору, сторони домовились, за надання правничої допомоги при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 у справі №161/18136/22 в суді апеляційної інстанції, клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар (винагороду) у розмірі 15000 грн.

До закінчення судових дебатів в судовому засіданні 26.06.2024 адвокатом позивача було вказано, що докази фактичного понесення витрат на правничу допомогу будуть подані в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України (протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду).

До заяви про компенсацію витрат на правничу допомогу представником позивача було долучено: Акт приймання-передачі наданих послуг від 27 червня 2024 року, з зазначенням переліку виконаних робіт які були здійснені адвокатом; квитанцію до прибуткового касового ордера про сплату адвокатському об`єднанню фермерським господарством 15000 гривень витрат на правничу допомогу, яка була надана позивачу в суді апеляційної інстанції.

Доводи заяви ОСОБА_1 , що приєднана до заяви квитанція до прибуткового касового ордеру від 10 червня 2024 року є неналежним доказом, оскільки в даному випадку належним доказом буде видатковий касовий ордер фермерського господарства, не заслуговує на увагу.

Приймання готівки в касу відповідно до п.3.3 глави 3 Положення про ведення касових операцій в національній валюті України затверджено Нацбанком від 15 грудня 2004 року № 637 проводиться за прибутковими касовими ордерами. При прийнятті готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатка підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордеру).

Оскільки адвокатське об`єднання прийняло готівку від позивача в розмірі 15000 гривень, то в свою чергу адвокатським об`єднанням було видано позивачу квитанцію до прибуткового касового ордера від 10 червня 2024 року.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

З огляду на викладене, вирішуючи чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, апеляційний суд враховує, що під час слухання справи судом першої інстанції та апеляційного перегляду справи позиція позивача не змінювалася, а представництво його інтересів здійснювалося тим самим адвокатським об`єднанням. При цьому, зміст заперечень на апеляційну скаргу фактично дублював зміст позовної заяви фермерського господарства. Отже, правова позиція позивача вже була сформована до апеляційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Отже, дослідивши заяву про розподіл судових витрат та додані до неї документи, колегія суддів вважає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу у розмірі 15000, 00 гривень не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою у суді апеляційної інстанцій, отже їх розмір є необґрунтованими у зазначеній частині.

Враховуючи наведене, оцінивши подані представником позивача докази на підтвердження понесених фермерським господарством витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що реально понесені витрати позивача на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанцій відповідно до умов договору у розмірі 1 000 грн відповідають обсягу виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ФГ «Корсойл-Агро».

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Керуючись ст. 270, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника Фермерського господарства «Корсойл-Агро» - Місюка Руслана Петровича, про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити частково та ухвалити у цій справі додаткове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь Фермерського господарства «Корсойл-Агро» () витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 гривень.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: