Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2367/24 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В.П.
Категорія 36 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 279/2367/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Теплозабезпечення» про зняття з обліку як споживача послуг теплопостачання та припинення нарахування плати за ненадане тепло

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 травня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Коваленко В.П. у м. Коростені

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому просили зобов`язати КП «Теплозабезпечення» зняти з обліку централізованого теплопостачання квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з від`єднанням квартири від мережі централізованого опалення та скасувати борг за тепло, який виник з 04 серпня 2017 року.

В обґрунтування позову зазначено, що вони є співвласниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . З 13.07.1989 року і до 04.08.2017 року квартира була підключена до мережі централізованого опалення. Послуги надавалися Комунальним підприємством «Теплозабезпечення», укладалися відповідні договори про надання тепла ( останній договір про надання послуг з централізованого опалення укладений 09.09.2009 року на 5 років). Протягом всіх опалювальних періодів надавач послуг не виконував договірних обов`язків про надання якісних послуг, своєчасної підготовки будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо - зимовий період та утриманні в належному технічному стані ( ремонту) внутрішньо будинкових мереж. Режим опалення був вкрай незадовільний : часті перебої теплопостачання, явно знижена температура квартирних батарей опалення. Через це у квартирі створювалися дискомфортні умови: недостатнє опалення унеможливлювало належне провітрювання квартири і призвело до підвищення в ній вологості повітря та появи плісняви і грибка на стінах, які в свою чергу псували стіни та шкодили здоров`ю. У зв`язку з цим позивачі були змушені витрачати значні кошти для придбання опалювальних приладів та додаткову оплату зростаючої вартості спожитої електроенергії в той час, як безперервно ( безпідставно) зростаюча вартість послуг відповідача по справі не відповідала їх якості. Температура в холодну пору року в квартирі була значно нижчою встановленої норми. Позивачі неодноразово звертались в усній та письмовій формі до надавача послуг органів місцевого самоврядування щодо надання дозволу на встановлення індивідуального опалення, однак їм було відмовлено, тому були змушені влаштувати в квартирі індивідуальне ( автономне опалення). 21 жовтня та 27 листопада 2017 року позивачі письмово повідомили керівництво Комунального підприємства «Теплозабезпечення» про відмову від послуг теплопостачання, розірвання договору про надання послуг теплопостачання, заявили про ненарахування плати за тепло, оскільки квартира відключена від мереж централізованого теплозабезпечення, однак нарахування не припинились. Оскільки КП «Теплозабезпечення» продовжує нараховувати та вимагати плату за ненадане тепло, достеменно знаючи про підтверджений факт встановлення в квартирі автономного опалення та від?єднання квартири від централізованого опалення, змушені звернутися до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства « Теплозабезпечення» про зняття з обліку, як споживача послуг теплопостачання та припинення нарахування плати за ненадане тепло - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що неодноразово зверталися до Комісії яка є робочим дорадчим органом виконкому Коростенської міської ради з проханням привести якість тепла до встановлених норм чи надати дозвіл на відключення квартири від централізованого опалення. Суд не надав правової оцінки тому, що майже 20 власників, що проживають за адресою по АДРЕСА_2 давно відключилися від централізованого опалення та встановили автономне опалення. Докази про розірвання в односторонньому порядку договору замовчуються судом. Зауважували, що квартира була відключена від централізованого опалення ще у 2017 році, тому не поширює свою дію на правовідносини наказ Мінрегіону №169 від 26.07.2019. Крім того, в матеріалах справи є наявні докази звернення до міської ради з заявами від 28.07.2017, 27.11.2017, 10.08.2020, 15.11.2019 щодо цього питання. Твердження суду першої інстанції про те, що договір про надання тепла не розірваний хибне, оскільки у дійсності договір розірваний у односторонньому порядку з повідомленням відповідача. Наголошували, що неважливо у який спосіб від`єднана квартира від централізованого опалення самостійно чи з дозволу влади, оскільки відповідач достеменно знає про факт відключення квартири від централізованого опалення та встановлення автономного опалення з 2017 року. Законодавча неврегульованість дій відповідача та встановлення формальної заборгованості за неіснуюче тепло призвели до ухвалення помилкового рішення. Законодавством України надано право власнику житла на відключення від системи централізованого опалення, але повного законодавчо встановлено порядку відключення не існує. Натомість існують підзаконні нормативні акти, що передбачають відключення тільки у сукупності з іншими власниками. Крім того, суд безпідставно залишив позовну заяву без руху ухвалою від 11.04.2024 та безпідставно в ухвалі від 29.04.2024 не визначив до якої категорії справ віднести вказану справу. Оскільки відповідач не довів належними доказами факт надання послуг з теплопостачання, суд протиправно визнав дії суду законними, що спростовується матеріалами справи, тому просять задовольнити апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В суді апеляційної інстанції представник позивачів адвокат Ващук Ю.С. доводи апеляційної скарги по суті спору підтримала повністю, просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, надала пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Інші учасники справи до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.4).

04.08.2017 року квартира позивачів була відключена від системи централізованого опалення та постачання гарячої води, що стверджується змістом акта від 04.08.2017, підписаного позивачами та громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.37).

В 2017 році ОСОБА_1 зверталась з письмовими заявами до Коростенського КП «Теплозабезпечення» та Коростенської міської ради про надання дозволу на відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання та встановлення індивідуального опалення ( а.с. 13-14).

З аналогічним зверненням ОСОБА_1 зверталась також 10.08.2020 (а.с.25).

Комунальне підприємство теплозабезпечення листом від 31.08.2020 року з приводу відключення від системи центрального опалення кв. АДРЕСА_3 повідомило, що в будинку встановлено прилад обліку теплової енергії, на даний час з 100 квартир в будинку від системи централізованого опалення відключено 13 квартир. Звернень з приводу неякісного опалення від власників квартир не надходило. На погляд фахівців підприємства надавати дозволи на відключення окремим мешканцям квартир в даному будинку не доречно (а.с.26).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив з того, що за обставин, коли єдиною підставою для зняття споживача з обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, затверджений відповідною Комісією, а відмова позивача від надання послуг системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільною, договір про надання послуг в установленому порядку не розірваний, тому суд дійшов висновку про безпідставність позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 , централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з пунктом 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок) (який був чинним на час відключення позивачів квартири від системи централізованого опалення) було визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг.

Зокрема, вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 р. № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 р. № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 р. № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

Таким чином, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення за умов відключення будинку в цілому, погодженого усіма співвласниками, на підставі рішення міжвідомчої комісії, розробленого уповноваженими організаціями проекту, погодженого із постачальниками послуг.

По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження (п. 2.6 Порядку).

Матеріали справи не містять доказів дотримання позивачами вимог Правил та Порядку, зокрема, отримання ними до початку робіт із влаштування автономної системи опалення квартири відповідної проектної документації, її затвердження, складання акту про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП, складеного за участю виконавця послуг з центрального опалення, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання позивачу послуг з постачання тепла у встановленому нормативними актами порядку.

В апеляційній скарзі зазначається, що відмова суду грунтується на Порядку відключення споживачів від системи ЦО…, затвердженому наказом Мінрегіону №169 від 26.07.2019, який набрав чинності пізніше, ніж виникли спірні правовідносини. Зазначені аргументи не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки зазначений нормативний акт в цілому є аналогічним попередньому.

При цьому колегією суддів враховується, що у цій справі 13 квартир із 100 відключені від центрального опалення.

Так, 17 вересня 2019 року набрав чинності наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води» ( Порядок № 169).

Пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 169 визначає, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) ( ЦО) та системи (мережі) постачання гарячої води ( ГВП), мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 169).

Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (пункт 4 розділу ІІІ Порядку № 169).

Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проєкту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. За потреби, власник забезпечує виготовлення проєкту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил (пункт 7 розділу ІІІ Порядку № 169).

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Такого рішення, на підставі звернень позивачів, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716 сво 17) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31)».

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 1706цс15 зазначено, що «відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла. Оскільки відповідачі відключилися від централізованого опалення з порушенням порядку передбаченим законодавством, тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі № 554/946/18 (провадження № 61-44416св18) зроблено висновок, що «єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено».

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1192цс15 зазначено, що «підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином КП «Ізмаїлтеплокомуненерго» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання».

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком.

Доказів дотримання позивачами вимог законодавства щодо необхідності отримання рішення міжвідомчої комісії про надання дозволу на відключення квартири від централізованого опалення та влаштування автономної системи опалення матеріали справи не містять

Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт правомірного відключення квартири позивачів від мережі централізованого теплопостачання та встановлення у квартирі індивідуального (автономного) опалення.

Самовільне відключення від централізованої мережі теплопостачання не допускається та не звільняє позивачів від обов`язку оплачувати теплову енергію.

Доводи позивачів, що вони неодноразово звертались до Комісії по питанню відключення квартири від ЦО, не підтверджені належними доказами. Разом з тим за наявності таких звернень та відмови Комісії, позивачі не надали доказів щодо оскарження рішення комісії в судовому порядку. При цьому звернення мали б бути саме до міжвідомчої комісії і з дотриманням процедури, визначеної наведеними нормативними актами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не надав відповіді на виниклу колізію в праві щодо нарахування та стягнення плати за тепло, яке не надається відповідачем, за твердженням позивачів, до їх квартири, не заслуговують на увагу, оскільки на суд покладено обов`язок вирішувати спір з додержанням існуючих норм матеріального права, а не тлумачити закон на свій розсуд чи застосовувати закон, який не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Аналогічно наведене стосується подальших доводів в апеляційній скарзі щодо прогалин у законодавстві з посиланням на те, що не врегульовано питання стягнення коштів з власників квартир, які користуються автономним опаленням на користь комунальних підприємств, послугами яких вони не користуються.

Доводи в апеляційній скарзі про необхідність скасування ухвали суду від 11.04.2024, якою залишено позовну заяву без руху, є безпідставними, оскільки відповідно до положень цивільного процесуального законодавства така ухвала не оскаржується, а недоліки, вказані в ухвалі мають бути усунуті у строк, вказаний судом. Оскарженню підлягає ухвала про повернення позовної заяви.

У цій справі позивачі усунули недоліки і судом було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, справу розглянуто із винесенням рішення, а тому залишення позовної заяви без руху не призвело до негативних наслідків.

Окрім того, обгрунтовуючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху місцевий суд вказав, що позовна заява надрукована на друкарській машинці з дуже світлим тоном, неможливо прочитати зміст копії позову. Проте, суд не вказував, про що йдеться в апеляційній скарзі з приводу оформлення (друку) тексту позову, в який спосіб (від руки, друк на друкарській машинці, комп`ютерній техніці) позивач повинен оформити позовну заяву.

Щодо зазначення судом про необхідність сплати судового збору, то суд виходив з того, що квитанції про сплату судового збору у доданих до позовної заяви документах немає і такої квитанції в дійсності не було додано, хоча матеріалами справи підтверджено, що позивачем ще до подачі позову було сплачено судовий збір і зазначено про це у переліку доданих до позовної заяви документах.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що канцелярією суду не було складено акт про відсутність документу про сплату судового збору не впливають на законність постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху, оскільки на момент вирішення питання про відкриття провадження у справі такого документу дійсно не існувало.

В апеляційній скарзі також містяться доводи з приводу того, що в ухвалі про відкриття провадження у справі суд припустився помилки, зазначивши про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що призвело до порушення прав позивачів, оскільки справа має для них велике значення та становить значний суспільний інтерес.

Зазначені доводи не можуть бути враховані, оскільки відповідно до положень частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Спір у цій справі до наведеної категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, не відноситься.

Доводи в апеляційній скарзі, що позивачі будуть позбавлені права на касаційне оскарження, не можуть бути враховані, оскільки відповідно до положень пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За наявності зазначених обставин позивачі не позбавлені права касаційного оскарження.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21.10.2024.

Головуючий Судді