Справа № 308/1914/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Лемак О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із цивільним позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

Позовну заяву мотивує тим, 10 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було украдено шлюб в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, за актовим записом № 417

Вказує, що у шлюбі у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /,

Вказує, що через різні погляди на життя, несумісність у характерах, різні сімейні цінності, що стало причинами постійних сварок та частих конфліктів між подружжям, відносини у Позивача та Відповідачки не склались, тому шлюб було розірвано.

Зазначає, що 2021 році позивачем до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було подано позовну заяву до відповідачки про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2021 року у справі №308/13838/20 шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано та ухвалено - неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати при батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що ще до звернення до суду про розлучення та визначення місця проживання дитини вже понад три роки сторони спільно не проживали, та донька ОСОБА_3 вже на той час проживала з позивачем. Окрім цього, пояснює, що відповідачка від участі у вихованні доньки ОСОБА_3 ухилялась, а її зацікавленість у житті дитини буквально зводилась до поодиноких запитань у позивача як справи у доньки, після чого одразу слідувало прохання дати їй грошей та після цього відповідачка зникала до наспаного прохання дати їй грошей - при цьому зацікавленість у житті доньки була дуже формальною, оскільки це було приводом підняти тему про гроші: жодного разу відповідачка не просила дитину до телефону з метою поспілкуватись з ОСОБА_3 , не питала номер телефону доньки не намагалася зустрітись з останньою.

Позивач звернувся до органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому із заявою про доцільність позбавлення прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 21 березня 2024 року №221/17/01-19, мати дитини ОСОБА_2 свідомо ухиляється від її виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною у повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Враховуючи вищевикладене, просить суд позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2024 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подав заяву до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду надійшла заява, в якій просила справу розглянути без її участі, проти позову не заперечує.

Представник третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, однак подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. При прийнятті рішення просив врахувати висновок Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 21.03.2024р. №221/17/01-19.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2021 року між ними було розірвано (справа №308/13838/20).

Судом встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилась спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована Ужгородським міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатські області, що підтверджується наявною в матеріалах справах копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.07.2017 року, актовий запис №1053 від 05.09.2012 року, батьком значиться ? ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_2 .

Згідно з Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.02.2021 року у справі №308/13838/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалено - неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати при батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що дитини є ученицею 6-А1 класу ТОВ «Центр освіти «Оптіма», місто Київ, що підтверджується довідкою ТОВ «Центр освіти «Оптіма» від 17.01.2024 року №02-21-1/284. Також, у даній довідці зафіксовано, що відповідно до Державного стандарту загальної середньої освіти в України учениця ОСОБА_3 має високий рівень навчальних досягнень.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 21.03.2024 року за № 221/17/01-19, виконавчий комітет Ужгородської міської ради, як орган опіки та піклування Ужгородської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із висновку слідує, що акт обстеження умов проживання, проведений 15.02.2024 року, вказує не те, що батько дитини ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За цією ж адресою проживає його донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сім`я проживає у двох-кімнатній квартирі. Умови проживання в квартирі добрі. Житло обладнане всіма необхідними комунальними зручностями. Кімнати вмебльовано сучасними меблями та побутовою технікою. Санітарно-гігієнічний стан квартири знаходиться на належному рівні, в приміщенні чисто та охайно. Для повноцінного виховання та розвитку дитини в квартирі створено належні умови. В дитини окрема кімната, облаштована спальним місцем, місцем для навчання, шкільним приладдям, одягом та взуттям по сезону.

Згідно вищевказаного висновку вказано, що на комісії, яка відбулась 21.02.2024 року було заслухано доньку ОСОБА_3 , яка повідомили, що з матір`ю протягом тривалого періоду часу не бачились та не спілкувалась, мати не цікавиться її життям та здоров`ям.

Окрім цього, у висновку органу опіки та піклування висвітлено, що на повторному засіданні комісії 12.03.2024 року, була присутня мати дитини - ОСОБА_2 , яка зазначила, що тривалий період часу не приймає участі у вихованні доньки, життям та здоров`ям дитини не цікавиться та підтримує бажання батька позбавити її батьківських прав відносно їх доньки.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 21.03.2024р. №221/17/01-19 підтверджується, що доцільно позбавити матір батьківства.

Окрім цього, у матеріалах даної справи Позивачем долучено копію нотаріально завіреної заяви, а саме - Заява від 22.12.2020 року, де ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначає про те, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав у встановленому законодавством порядку відносно її малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на бланку НМН995351).

Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки, не піклується про неї, не забезпечує їх матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина першастатті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з частинами першою-четвертоюстатті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зістаттею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Також слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, беручи до ваги зібрані докази, висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 21.03.2024р. №221/17/01-19, суд приходить до висновку, про те, що відповідачка свідомо тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується про неї, матеріально не утримує, не проявляє інтересу до стану здоров`я та навчання, не цікавиться їх фізичним, моральним і духовним розвитком, в інтересах майбутнього неповнолітньої дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 10, 81, 89, 141, 263-265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 150, ч. 1 п. 2 ст. 164, 180, 181, 182, 184 СК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Лемак