Справа № 215/4452/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

за участю: секретаря - Бугрим К.О.

розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку одноразової допомоги при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

05.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що він з 30.07.1992 по 01.06.2022 працював на підприємстві ПрАТ «ПівнГЗК». Наказом по підприємству №193 від 01.06.2022 був звільнений з підприємства у зв`язку із виходом на пенсію відповідно до ст.38 КЗпП України. Позивач зазначає, що йому стало відомо, що при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію відповідач повинен був сплатити одноразову допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки він працював на підприємстві відповідача більше 20 років та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, відповідно до положень п.6.1 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки. Однак, при звільнені та станом на теперішній час належні до виплати кошти у вигляді вихідної допомоги не виплачені, а тому просить стягнути з відповідача невиплачену одноразову вихідну допомогу, належну йому при звільнені у розмірі 106240,02 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.06.2022 по 01.12.2022 у розмірі 185312,30 грн.

Представник відповідача адвокат Єгорова О.Ю. подала відзив на позовну заяву в якому вказує, що позивачем ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду у даній справі, що є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові, норми дії Колективного договору тимчасово призупинено на підставі спільної постанови від 31.03.2022 №8/41, що відповідає ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тому у відповідача не було обов`язку виплати позивачеві допомоги при виході на пенсію. Відповідач ПрАТ «ПівнГЗК» участі у колективних переговорах з укладення Галузевої угоди та підписанні угоди не брало, членом організацій роботодавців, що брали участь у колективних переговорах та підписанні Галузевої угоди, не було, а тому дія Галузевої угода не розповсюджується на ПрАТ «ПівнГЗК», одноразова допомога при виході на пенсію не є вихідною допомогою, не є заробітною платою, а є соціальної пільгою. Заборгованість із заробітної плати перед ОСОБА_1 відсутня. Відсутність порушення строків проведення розрахунків при звільненні виключає підстави для покладання на відповідача відповідальності за ст.117 КЗпП України у виді виплати позивачеві середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільненні. В день звільнення ОСОБА_1 не працював, що виключає підстави для стягнення середнього заробітку за період з 01.06.2022 по 31.12.2022.

Позивачем відповідь на відзив не надана.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 30.07.1992 по 01.06.2022, перебував у трудових відносинах з відповідачем, зазначені обставини не заперечувались представником відповідача у поданому відзиві на позовну заяву, та підтверджуються копією трудової книжки. (а.с.15-16) та довідкою №187 від 13.03.2024 (а.с.48).

Згідно запису в трудовій книжці ОСОБА_1 , звільнено з підприємства 01.06.2022 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України, наказ №193 від 01.06.2022 (а.с.16).

Колективним договором ПрАТ «ПівнГЗК» на 2014-2015 роки встановлено, що працівнику при виході на пенсію за віком виплачувати одноразову виплату у розмірі, що залежить від стажу роботи у комбінаті, а саме, зокрема тримісячної середньої зарплати при стажі від 20 і більше років (пункт 7.12 Договору) (а.с.30).

Згідно спільної постанови генерального директора та спільного представницького органу первинних профспілкових організації №8/41 від 31.03.2022 на період воєнного стану зупинено дію п.7.12 Колективного договору ПрАТ «ПівнГЗК» на 2014-2015 роки, а також припинено здійснювати виплати, передбачені вказаним пунктом Колективного договору (а.с.119), у зв`язку з чим позивачу при звільненні з підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась.

Згідно п.7.12 Колективного договору ПрАТ «ПівнГЗК» на 2014-2015 роки, працівнику, при виході на пенсію за віком, передбачено виплачувати одноразову виплату в розмірі, що залежить від стажу роботи у комбінаті, але не менше: середньомісячної зарплати - при стажі від 7,5 до 15 років; двомісячної середньої зарплати - при стажі від 15 до 20 років; тримісячної середньої зарплати - при стажі від 20 і більше років (а.с.30).

Відповідно ч.2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.2 Закону України «Про колективні договори і угоди», колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи. Угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі: на національному рівні - генеральна угода; на галузевому рівні - галузеві (міжгалузеві) угоди; на територіальному рівні - територіальні угоди.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про колективні договори і угоди», визначено, що сторонами колективних угод є сторони соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог.

Відповідно до приписів частин 1, 5, 8 статті 4 Закону України «Про колективні договори і угоди», право на ведення переговорів і укладення колективних договорів, угод надається сторонам соціального діалогу, склад яких визначається відповідно до законодавства про соціальний діалог. За наявності на національному, галузевому, територіальному рівнях кількох репрезентативних відповідно до законодавства України про соціальний діалог суб`єктів профспілкової сторони та сторони роботодавців для ведення переговорів і укладення угоди відповідного рівня вони повинні сформувати спільний представницький орган. Спільний представницький орган сторони профспілок, роботодавців може вести переговори та укладати колективні угоди відповідного рівня за дорученням його членів, які є репрезентативними відповідно до законодавства України про соціальний діалог.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно ч.ч.1, 11 ст.9 Закону України «Про колективні договори та угоди», положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Галузеві (міжгалузеві) і територіальні (обласні та республіканська) угоди підлягають повідомній реєстрації в установленому порядку центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, а колективні договори і територіальні угоди іншого рівня - місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Як установлено судом та не заперечується сторонами по справі, пунктом 7.12 Колективного договору ПрАТ «ПівнГЗК» на 2014-2015 роки передбачено, що працівнику, при виході на пенсію за віком, передбачено виплачувати одноразову виплату в розмірі, що залежить від стажу роботи у комбінаті, але не менше: середньомісячної зарплати - при стажі від 7,5 до 15 років; двомісячної середньої зарплати - при стажі від 15 до 20 років; тримісячної середньої зарплати - при стажі від 20 і більше років.

Разом з тим, згідно спільною постановою генерального директора та спільного представницького органу первинних профспілкових організації №8/41 від 31.03.2022 на період воєнного стану зупинено дію п.7.12 Колективного договору ПрАТ «ПівнГЗК» на 2014-2015 роки.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

В той же час, відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

24 лютого 2022року Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією, на території України введено воєнний стан, який був неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду справи.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в указі Президента України про введення воєнного стану зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» встановлено, що на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 2 Розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Отже, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Спільною постановою генерального директора та спільного представницького органу первинних профспілкових організації №8/41 від 31.03.2022 на період воєнного стану зупинено дію п.7.12 Колективного договору ПрАТ «ПівнГЗК» на 2014-2015 роки.

Оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені пунктом 7.12 Колективного договору, їх призупинення відповідачем відповідає положенням ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказаний Закон є чинним, не скасованим, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, в тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено й у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі № 580/2869/22.

Таким чином, оскільки виплати підприємством відповідача одноразової виплати, що нараховується при виході на пенсію за віком на підставі п.7.12 Колективного договору ПрАТ «ПівнГЗК» на 2014-2015 роки, зупинено на підставі спільної постанови генерального директора та спільного представницького органу первинних профспілкових організації №8/41 від 31.03.2022, тому, на момент звільнення позивача з ПрАТ «ПівнГЗК» і до закінчення воєнного стану, у відповідача відсутній обов`язок з виплати повивачу виплати, передбаченої пунктом 7.12 Колективного договору.

При цьому, суд зауважує, що зупинення дії п.7.12 Колективного договору ПрАТ «ПівнГЗК» на 2014-2015 роки на період воєнного стану не позбавляє позивача права, після закінчення воєнного стану, звернутися до суду з такими вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе з ним відповідний розрахунок.

Щодо посилань позивача на умови Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України, суд вважає за необхідне зауважити, що згідно з п.1.3 Галузевої угоди - угоду укладено згідно із законодавством України, зокрема, Кодексом законів про працю України, Законами України «Про колективні договори і угоди», «Про організації роботодавців», «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», положеннями Генеральної угоди та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1.4. Галузевої угоди - угода діє безпосередньо і поширюється на всіх працівників, які уклали трудові договори з підприємствами гірничо-металургійного комплексу України, що є у сфері дії сторін, які підписали угоду, незалежно від форм власності і господарювання, а також у частині, обумовленій окремими пунктами, - на осіб, що потребують особливої соціальної підтримки згідно п.6.13.

Пунктом 1.7 Галузевої угоди передбачено, що норми і положення угоди є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, що її уклали.

Відповідно до п.1.11 Угода набирає чинності з дня її підписання і діє до укладення нової угоди.

Пунктом 6.1. Галузевої угоди передбачено виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 7,5 до 15 років середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років тримісячної середньої заробітної плати.

Додаткові умови виплат можуть встановлюватися у колективному договорі.

Однак, ПрАТ «ПівнГЗК» участі у колективних переговорах по укладенню Галузевої угоди металургійного комплексу України та підписанні угоди не брало, членом організацій роботодавців, що брали участь у колективних переговорах та підписанні Галузевої угоди металургійного комплексу України, не було. Доручення вести переговори та укладати колективні угоди жодному з спільних представницьких органів роботодавців, які підписали Галузеву угоду металургійного комплексу України, не надавав (а.с.39).

Таким чином, відповідач не є підписантом Галузевої угоди металургійного комплексу України, тому вимоги Галузевої угоди металургійного комплексу України на відповідача не розповсюджується.

Вказаний висновок повністю узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі 213/1176/16-ц, провадження №61-1781св17.

Також, згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, зазначена вище одноразова допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати.

З урахуванням наведеного вище суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги є передчасними, оскільки на момент його звільнення з підприємства відповідача, на період дії воєнного стану, зупинено дію пункту 7.12 Колективного договору ПрАТ «ПівнГЗК» на 2014-2015 роки та на відповідача не розповсюджуються умови Галузевої угоди металургійного комплексу України, оскільки відповідач не є її підписантом.

При цьому суд зауважує, що зупинення дії п.7.12 Колективного договору ПрАТ «ПівнГЗК» на 2014-2015 роки на період воєнного стану не позбавляє позивача, після закінчення воєнного стану, звернутися до суду з такими вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе з ним відповідний розрахунок.

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст.4, 12, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку одноразової допомоги при звільненні відмовити.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня складання повного рішення апеляційну скаргу безпосередньо в Дніпровський апеляційний суд.

Повне рішення складено 25.11.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», адреса: 50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Черкасова, Код .

СУДДЯ: