Номер провадження 2/205/624/24
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Зибалової П.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,
04.10.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.
Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували у шлюбі з 26.11.1999 року по 25.08.2022 року. За час шлюбу сторони придбали квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Спір про поділ майна подружжя, а саме вказаної квартири, на теперішній час вирішується Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. У вказаній квартирі позивач зареєстрована 09.10.2003 року. Після розірвання шлюбу відповідач вигнав позивача з квартири, змінив замки та перестав пускати до житла.
На підставі викладеного позивач просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення її у вказану квартиру; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2023 року, після усунення недоліків позовної заяви, її прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник позивача адвокат Мисечко К.О. у судове засідання не з`явилась, письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час, дату, місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд постановив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 26.11.1999 року по 25.08.2022 року (а.с. 22, 24).
За час шлюбу сторони придбали квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А. за реєстровим № 2589 (а.с. 9, 11-13, 23).
У вищезазначеній квартирі позивач зареєстрована з 09.10.2003 року (а.с. 21).
Разом з тим, позивач не має змоги потрапити до квартири, її ключі від вхідних дверей не підходять до замків, оскільки були змінені відповідачем. Вказані обставини підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.
У відповідності з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем.
Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи не визнання.
Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Враховуючи, що ОСОБА_1 є співвласником спірної квартири, тобто має право користуватися житлом, їй чиняться перешкоди у користуванні нею з боку іншого співвласника ОСОБА_2 , суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та усунення їй перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення її у вказану квартиру.
Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 073,60 грн. (а.с.27).
Окрім того, позивачем при подані позову заявлено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правових послуг адвоката від 26.09.2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Мисечко К.О., та додаток до нього; ордер; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; квитанцію про сплату послуг адвоката в розмірі 10 000 грн.
Так, відповідно до додатку до договору від 26.09.2023 року за надання юридичних послуг згідно даного договору клієнт сплачує виконавцю гонорар у сумі 10 000 грн.
Так, Верховний Суд неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та постанова від 08.04.2020 року № 922/2685/19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року в справі № 922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 742/2585/19.
Таким чином, враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг у даній справі, а також засад розумності, справедливості та співмірності, суд дійшов до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 4 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 321, 355, 358, 383, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 10, 12, 80, 81, 133, 137, 141, 223, 247, 265, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення її у вказану квартиру.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5 073,60 грн., з яких: 1 073,60 грн. судовий збір, 4 000 грн. витрати на правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.Г. Остапенко