21.11.2024 Справа № 756/7293/24
Справа № 756/7293/24
Провадження № 2/756/3637/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Київ Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Шевчука А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марценюк А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів та моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів, сплачених за Договором № 147Р/02/2022 про надання медичної допомоги від 19.02.2022, та просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму у розмірі 129 999,47 грн., яка складається із: суми основного боргу - 98 701,00 грн.; 3% річних - 6 437,89 грн.; інфляційних втрат - 24 860,58 грн., моральної шкоди - 2 000,00 грн., а також просила стягнути судові витрати, які включають судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 19.02.2022 між нею та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Договір № 147Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс», відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

На виконання умов договору 19.02.2022 позивачем здійснено оплату вказаних послуг у сумі 100 501,00 грн.

Позивач зазначає, що 24 лютого 2022 року розпочалася війна. В цей час позивач перебувала на території, що була окупована у перші дні повномасштабної агресії і не могла виїхати на передбачувані пологи. Окрім того, територія клініки опинилася під обстрілами і припинила прийом пацієнтів та надання послуг породіллям.

Зважаючи на зазначене, позивач звернулася 29.03.2022 року через офіційний сайт відповідача до останнього щодо повернення коштів. Проте відповідач в односторонньому порядку відмовився надавати оплачені послуги та повертати кошти і повідомив, що всі запити будуть розглядатися після закінчення військових дій.

03 квітня 2022 року позивач народила дитину у КНП «Каховська ЦМЛ», що підтверджує копія обмінної карти.

В подальшому Позивач неодноразово зверталася через електронні засоби зв`язку до відповідача з вимогою припинити Договір та повернути кошти, на що отримувала постійні відмови.

30.09.2022 року Позивач надіслала лист-претензію на поштову адресу відповідача, в якому просила розірвати/припинити Договір та повернути всі сплачені кошти. Лист відповідачем отримано 17.10.2022 року, що підтверджує скрін повідомлення від Укрпошти про доставку відправлення, проте по даний час кошти не повернуті.

Оскільки до теперішнього часу відповідачем сплачені за договором кошти не повернуто, незважаючи на неодноразові звернення позивача, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом.

04.09.2024 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову.

Від представника позивача поступилп заява про розгляд справи за відсутності строни позивача.

Представник відповідача подала суду заяву у якій просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, просила врахувати наведені в відзиві обставини.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Судом встановлено, що 15.01.2022 між сторонами був укладений Договір № 147Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Люкс», відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

Відповідно до п. 8.1 Договору вартість послуг становить 100 501,00 грн., яка відповідно до п. 8.4 сплачується пацієнтом одноразово у формі 100 % передплати в день підписання Договору.

Згідно з рахунком-фактурою № 71974 від 19.02.2022 року вартість послуги «родопоміч через природні родові шляхи при одно плодовій вагітності з урахуванням знижки складає 98 701,00 грн., сума страхового платежу «Безпечні пологи розширена» складає 1 800,00 грн., всього 100 501,00 грн.

Вказана сума була сплачена позивачем, що підтверджується чеком № 47398 від 19.02.2022 року.

Пунктом 11.2 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог п. 8.4 Договору, і діє до остаточного виконання зобов`язань.

Згідно з п. 10.1 Договору, він може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин розірвання Договору. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта, при цьому, пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за Договором сума вартості Договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

У разі розірвання Договору до закінчення терміну його дії за ініціативою пацієнта або медичного закладу, а також внаслідок медичних показань, що свідчать про недоцільність або неможливість надання подальшої медичної допомоги, пацієнту протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту розірвання/припинення Договору повертається сплачена за договором сума вартості медичної допомоги, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Крім того, передбачено, що дія договору припиняється також у разі, якщо неможливість виконати Договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці). В такому випадку пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за Договором сума вартості Договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Позивач зверталася до відповідача з заявами про повернення грошових коштів, оскільки медичні послуги їй надані не були і дитину вона народжувала в іншому пологовому будинку. З наявного в матеріалах справи електронного листування, вдається встановити факт звернення позивача до відповідача із заявою про повернення коштів. При цьому, факт зверненн з письмовою заявою підтверджується лише 30.09.2022 року.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено та який діє на день ухвалення рішення.

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року за № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

За змістом ст. 509, ч. 3 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо причин невиконання умов договору, суд погоджується із тим, що таке невиконання могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Суд також враховує, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Проте, суд зазначає, що обставини непереборної сили, відповідно до статті 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивача права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, заявлених позивачем, вважає припиненими зобов`язання сторін за укладеними договорами та стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти, сплачені за договором №147Р/02/2022 про надання медичної допомоги від 19.02.2022 року у розмірі 98 701,00 грн. у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі № 914/1033/17).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

При цьому, у ст. 617 ЦК України встановлені загальні підстави для звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 09.11.2016 у справі № 3-1195гс16. Згідно з наявною судовою практикою стягнення визначених у судовій практиці платежів підтверджується.

Як вже було зазначено вище, п. 10.1 Договору передбачена можливість його дострокового припинення з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу. Договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта, та грошові кошти сплачені пацієнтом повертаються протягом 5 робочих днів з моменту розірвання/припинення Договору.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем письмово, а саме листом з описом вкладення, була направлена лише 30.09.2022 року вимога про повернення сплачених грошових коштів.

Вказана заява була отримана відповідачем 17.10.2022 року, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, з урахуванням 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта, з 25.10.2022 у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення позивачу сплачених грошових коштів.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язань щодо повернення позивачу грошових коштів, у нього виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, суд не бере до уваги розрахунок позивача 3% річних за період з 30.03.2022 року по 31.05.2024 року та інфляційних втрат з 30.03.2022 року по 31.05.2024 року, оскільки не вдається встановити, що позивач зверталась до відповідача саме із письмовою заявою про розірвання договору та повернення коштів.

Таким чином, оскільки вказаний розрахунок здійснювався позивачем за період 30.03.2022 року по 31.05.2024 року, а не за період з 25.10.2024 року по 31.05.2024 року, суд самостійно провів розрахунок та прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню (період прострочення грошового зобов`язання 585 днів від суми 98 701,00 грн.) 3% річних у розмірі 4 742,39 грн., та інфляційні втрати 8 594,79 грн., у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. є завищеним, неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.

У зв`язку з чим суд вважає правильним та доцільним стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди, варто зазначити, що відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди і відсутність будь-якого елементу складу цивільного правопорушення є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Як роз`яснено у п.п. 4 та 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підставами виникнення майнових зобов`язань називаються обставини, визначені законом як юридичні факти, у складі яких вирізняють договір і правопорушення (делікт).

При цьому, на думку суду неможливе урівняння та поширення приписів розділу I книги 5 цього Кодексу, як на договірні зобов`язання (підрозділу 1 розділу III книги 5 цього ЦК України) так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 цього Кодексу) лише тому, що вони розміщені в одній книзі.

Зобов`язання, що виникають в особи, яка протиправно заподіяла іншій особі майнову чи моральну шкоду, називають деліктними. Така назва застосовується з огляду на те, що зобов`язання виникають за заподіяння майнової або немайнової (моральної) шкоди внаслідок цивільного правопорушення - делікту.

З огляду на зазначене, та враховуючи існування договірних відносин, що виникли між сторонами при укладанні договорів про надання медичної допомоги суд вважає, що вимога щодо стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Квітки Цісик, буд. 56, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошові кошти у розмірі 98 701,00 (дев`яносто вісім тисяч сімсот одну) гривню 00 копійок, три проценти річних у розмірі 4 742 (чотири тисячі сімсот сорок дві) гривні 39 копійок, інфляційні втрати в розмірі 8 594 (вісім тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) гривні 79 копійок, частину витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 120 (одна тисяча сто двадцять) гривень 38 копійок, частину витрат на правову допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти вимог позовної заяви - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 листопада 2024 року.

Суддя А.В. Шевчук