ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2313/23
Провадження №2/477/1258/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Саукової А.А.,

із секретарем судового засідання Свєтлаковою А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 67467,82 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 44177,97 грн., заборгованості по відсотках по кредиту у розмірі 8387,41 грн., заборгованості по комісії в розмірі 14902,44 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 31.03.2021 року ОСОБА_1 уклала з Акціонерним товариством «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 501308644. Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від Банку інформації. 30 листопада 2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про зміну найменування позивача АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором щодо надання позичальнику кредиту виконав в повному обсязі. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 28.02.2023 року має заборгованість в розмірі 67467,82 грн.

06 травня 2024 року у даній справі ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, задоволені.

27 травня 2024 року представник відповідача адвокат Темнюкова М. І. звернулася до Жовтневого районного суду Миколаївської області через підсистему «Електронний суд» з заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 травня 2024 року за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 червня 2024 року заочне рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06 травня 2024 року у цивільній справі № 477/2313/23 за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, скасоване і призначений новий судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача - Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» в судове засідання не з`явився, надавши додаткові письмові пояснення на заяву про перегляд заочного рішення, в якій просив відмовити відповідачу в скасуванні заочного рішення.

Також зазначив, що факт укладення 31.03.2021 між сторонами кредитного договору підтверджується анкетою-заявою, яку було підписано відповідачем, зі змісту якої вбачається, що останній підтвердив акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та банком на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сторінці www.alfabank.ua або у разі її подальшої зміни за іншою електронною адресою, що буде вказана в договорі. При укладенні вказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою врегульовано норми щодо договорів приєднання.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору та

паспорт споживчого кредиту відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Відповідач з власної волі вступив у договірні відносини з банком і тим самим прийняв на себе передбачені кредитним договором цивільні права та взявши на себе певні обов`язки, зазначені в договорі, з вказаним терміном виконання зобов`язань. Договір було підписано позичальником добровільно, без жодного примусу, зауважень та заперечень. Користуючись кредитними коштами, відповідач підтвердив свою згоду із запропонованими умовами кредитування.

Доказом отримання кредитних коштів відповідачем є меморіальний ордер від 31.03.2021 № 164650991.

За своєю формою сама оферта досить подібна та містить багато ознак правочину, оскільки є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відмінність полягає лише у тому, що воля оферента спрямована не на настання лише тих цивільних прав та обов`язків, що сконцентровані в самій оферті, а на досягнення в остаточному варіанті консенсусу між двома сторонами, що втілюється в договорі.

Пропозиція оферента містить положення, що ця сторона вважатиме себе зобов`язаною в разі її прийняття протилежною стороною. І в цьому проявляється самостійне правове значення оферти, що вже містить зобов`язання оферента на майбутнє, яке набуде чинності в разі прийняття його акцептантом протягом строку для вчинення акцепту.

В оцінці у спірних правовідносинах паспорту споживчого кредиту як оферти варто враховувати також і те, що у ньому визначений строк дії цієї пропозиції банку споживачеві щодо конкретних банківських продуктів/послуг. Так, банк зазначив, що інформація, яка міститься у паспорті споживчого кредиту, зберігає чинність та є актуальною до 31.03.2021 року, що характеризує паспорт саме як конкретизовану оферту.

Отже, оферта - це пропозиція однієї зі сторін майбутнього договору укласти цей договір, що містить відомості про його істотні умови, адресована конкретній особі або особам, виражає намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною в разі її прийняття протилежною стороною протягом визначеного оферентом строку.

Акцепт такою самою мірою виражає волю особи, як й пропозиція. Вимоги до акцепту витікають з його особливостей як рефлекторного волевиявлення. Стандартна ситуація полягає в тому, що акцепт набуває юридичної сили, якщо він повний, тобто виражає схвалення усьому, що зазначено в оферті, й безумовний, тобто не містить жодних додаткових умов.

Акцепт може вчинятися в усній, письмовій формі, у формі мовчання або у формі конклюдентних дій.

Таким чином, за своїм змістом складення та надання споживачеві банківських послуг певного паспорту споживчого кредиту є офертою, а у разі прийняття цієї оферти акцептантом - набуває статусу договору. Саме від вчинення дій акцептанта щодо прийняття чи відхилення оферти залежить, чи трансформуються умови паспорта споживчого кредитування як оферти в умови договору.

Зокрема, у разі, якщо буде встановлено, що споживач не лише підписав анкету-заяву та паспорт споживчого кредиту, а й, наприклад, отримав кредитну картку, користувався кредитними коштами, за відомостями про рух коштів за рахунком позичальника можна з`ясувати кредитний ліміт, номер кредитної картки та процентну ставку, за якою здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами, та підтверджується часткове повернення позичальником кредитних коштів, у такому разі обґрунтованим буде висновок, що споживач погодився на пропозицію кредитодавця щодо укладення кредитного договору.

Отже, зміст паспорта споживчого кредиту за конкретних обставин справи є доказом укладення договору і в разі доведеності укладення кредитного договору умови, які зазначені в ньому, містить умови кредитного договору у відповідній частині, яка акцептована споживачем.

Наданий банком паспорт споживчого кредиту, що підписаний відповідачем, містить істотні умови кредитного договору щодо розміру кредиту, порядку його повернення, строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом та інші важливі правові аспекти. В паспорті споживчого кредиту зазначено, що відповідач отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань відповідача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Як вбачається з тексту кредитного договору у кредитному договорі зазначена сума кредиту, річна відсоткова ставка, строк внесення платежів, умови повернення кредиту та інше.

Отже, позичальник був ознайомлений із умовами кредитування у банку, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору.

Таким чином, при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, кредитний договір був підписаний позичальником без зауважень і заперечень, що позичальник підтвердив своїм підписом; не оскаржував й не порушував питання про розірвання кредитного договору, тривалий час виконував умови кредитного договору, сплачуючи кредитні кошти, а отже, не вважав його умови несправедливими.

Разом з тим, виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта, так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Також, представник позивача зазначила, що заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі та просить суд відмовити в задоволенні позову, зазначивши наступне:

щодо стягнення комісії - Велика Палата Верховного Суду у постанові від13.07.2022 по справі № 363/1834/17 слушно зауважила, що, виходячи з припису частини третьої статті 55 Закону № 2121-III,банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (пункт 29 постанови).

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства (пункт 31 постанови);

відносно стягнення відсотків та тіла кредиту - поняття "належна форма договору" і поняття "належна форма досягнення згоди з усіх істотних умов договору" не є тотожними. Позивачем вказано, про те, що шляхом укладання оферти, під яким мається на увазі договір, було надано кредит відповідачеві, що суперечить процедурі укладання такого договору, не відповідає нормам Цивільного кодексу України та не може породжувати обов`язки для однієї чи іншої сторони. З оферти, неможливо встановити згоду двох сторін, щодо істотних умов договору. При цьому, всупереч викладеним в позовній заяві обставин, до її матеріалів, додано документи, з яких вбачається, що Відповідач 31.03.2021 надала Банку згоду на добровільне страхування фінансових ризиків, після чого у цей же день, Банк прийняв пропозицію на укладення угоди про надання кредиту №501308644, шляхом надання акцепту. Жодними належними та допустимими доказами також не підтверджується надання банком грошових коштів позичальнику в сумі 55194,12 грн., хоча, як вбачається з оферти на укладання угоди про надання кредиту №501286491 та акцепту пропозиції, грошові кошти в сумі 55194,12 грн. повинні були бути видані на рахунок № НОМЕР_1 . В матеріалах справи міститься лише меморіальний ордер про перерахування коштів в сумі 55194,12грн. від платника АТ «Альфа Банк» до отримувача ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_2 про надання кредиту за кредитним договором № від 31.03.2021 року, що не може бути підтвердженням про надання кредиту, оскільки реквізити не відповідають умовам, які зазначені в оферті та акцепті.

У зв`язку з вищезазначеним, вважає, що АТ Сенс Банк при укладенні договору з ОСОБА_1 не дотримав вимог, передбачених діючим законодавством про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які він вважав узгодженими.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 31.03.2021 року ОСОБА_1 підписала оферту на укладання угоди про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501308644, згідно якої позичальник запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Умови споживчого кредиту: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 55194,12 грн., процентна ставка % річних 18,99 %, тип ставки фіксована, строк кредиту 60 міс.

Умови кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії: тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, сума кредиту до 200000,00 грн., процентна ставка % річних 26,00 %, тип ставки фіксована, строк дії кредитної карти 3 роки з моменту випуску.

Відповідно до п. 2 оферти, для повернення заборгованості за Угодою пропонується використовувати рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у Банку, .

Відповідно до п. 3 оферти, кредит надається позичальнику для власних потреб, розмір 54944,12 грн., спосіб видачі кредиту переказ коштів на рахунок № НОМЕР_4 , відкритий в АТ «Альфа-Банк», .

31.03.2021 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо строку кредитування, суму кредиту, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, процентну ставку та розміру платежу.

31.03.2021 року відповідач підписала Заяву (акцепт) № 248.501308644.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування та Заяву (акцепт) № 107.501308644.111 про прийняття пропозиції (оферта) № 5 укласти договір добровільного страхування фінансових ризиків за програмою «АЛЬФА-СЕРВІС».

Відповідно до Меморіального ордеру № 164650991 від 31 березня 2021 року, позивач АТ «СЕНС БАНК» перерахував на рахунок № НОМЕР_3 кошти в сумі 55194,12 грн., отримувач ОСОБА_1 , призначення платежу надання кредиту за кредитним договором № 501308644 від 31.03.2021 року.

Відповідно до виписки за особовим рахунком з 31.03.2021 р. по 28.02.2023 р., погашення заборгованості за кредитним договором здійснювалося ОСОБА_1 за р/р № НОМЕР_3 .

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 28.02.2023 року становить 67467,82 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 44177,97 грн., заборгованості по відсотках 8387,41 грн., заборгованості по комісії 14902,44 грн.

АТ «СЕНС БАНК» на адресу відповідача надіслав досудову вимогу від 05.06.2023 року щодо виконання договірних зобов`язань, в якій вимагав від відповідача протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 67467,82 грн.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на AT «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Представник відповідача зазначила, що жодними належними та допустимими доказами не підтверджується надання банком грошових коштів позичальнику в сумі 55194,12 грн., хоча, як вбачається з оферти на укладання угоди про надання кредиту №501286491 та акцепту пропозиції, грошові кошти в сумі 55194,12 грн. повинні були бути видані на рахунок № НОМЕР_1 . В матеріалах справи міститься лише меморіальний ордер про перерахування коштів в сумі 55194,12грн. від платника АТ «Альфа Банк» до отримувача ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_2 про надання кредиту за кредитним договором № від 31.03.2021 року, що не може бути підтвердженням про надання кредиту, оскільки реквізити не відповідають умовам, які зазначені в оферті та акцепті.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до виписки за особовим рахунком з 31.03.2021 р. по 28.02.2023 р., погашення заборгованості за кредитним договором, в тому числі тіло кредиту, відсотки за користуванням кредитом та комісія за обслуговування кредиту, здійснювалося ОСОБА_1 за р/р № НОМЕР_3 .

Крім того, 31.03.2021 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо строку кредитування, суму кредиту, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, процентну ставку та розміру платежу.

Отже, ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування у банку, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, загальним розміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору. При укладенні кредитного договору сторони погодили його умови, кредитний договір був підписаний ОСОБА_1 , відповідачка не порушувала питання про розірвання кредитного договору, тривалий час виконувала умови кредитного договору, сплачуючи кредитні кошти, що підтверджується наявними у справі доказами.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 44177,97 грн. та заборгованість процентами в розмірі 8387,41 грн., є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення комісії, суд зазначає наступне.

п.1 оферти на укладення угоди про надання кредиту № 501308644 від 31.03.2021 року, зазначено, що за послуги з розрахунково-касового обслуговування встановлена комісійна винагорода, а саме: за надання кредиту 0,0 % від суми кредиту, зазначеної в цій оферті на укладення угоди; за обслуговування кредиту 2,25% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку.

Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування» - 10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статі 12 Закону.

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування»

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 по справі 363/1834/17 зауважила, що, виходячи з припису частини третьої статті 55 Закону № 2121-ІІІ, банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (пункт 29 постанови).

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.

Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства (пункт 31 постанови).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 14902,44 грн.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та приймаючи до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2091,15 грн.

На підставі статей 259, 263-265, 280 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд.100; ) заборгованість за кредитним договором 501308644, станом на 28.02.2023 року, у розмірі 52565 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 38 (тридцять вісім) копійок, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 44177,97 грн., заборгованості по відсотках по кредиту у розмірі 8387,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд.100; ) судовий збір в сумі 2091 (дві тисячі дев`яносто одна) гривня 15 (п`ятнадцять) копійок.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ;

відповідач ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;

Повний текст рішення складено 24 вересня 2024 року.

Суддя А.А.Саукова