ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6234/24 Справа № 216/5381/23 Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/5381/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Онопченка Ю. В., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якого зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 по 2015, в період якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.04.2016 стягнено з позивача по справі на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, щомісячно, починаючи з 27.10.2015 до досягнення дитиною повноліття. З 06.01.2022 позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , з якої має спільну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто в нього (позивача) змінився сімейний стан. Просив суд зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини усіх видів доходів позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року позов задоволено - змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року №216/8069/15-ц, та стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що докази позивача, які нібито підтверджують його скрутний майновий стан, загалом в сукупності підтверджують лише небажання позивача працювати задля забезпечення своїх дітей, оскільки ніяких перепон, стану здоров`я для обмеженої можливості працевлаштування для позивача не існує. Отже, в позовній заяві позивачем не наведені допустимі докази для її задоволення.

Від представника позивача на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він наполягає на своєму скрутному становищі, так як у нього на утриманні перебуває дружина та дитина, що вказує на збільшення витратної складової для забезпечення утримання вказаних осіб і, в свою чергу, є зміною матеріального та сімейного стану батька, що й можуть бути підставами для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів. До відзиву додано копію довідки з місця роботи позивача від 10.09.24 згідно якої позивач працює різником холодного металу у ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія» з 13.05.24р. та має місячний оклад 8600 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Зеркін А.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явились, до суду апеляційної інстанції надали заяву про розгляд апеляційної скарги без участі позивача та її представника.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2015, яке набрало законної сили 27.11.2015, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.04.2016 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27.10.2015.

Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №4, з 06.01.2022 ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , та мають спільну дитину: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №612.

ОСОБА_1 з 17.07.2023 був звільнений з посади майстра ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія», що встановлено копією трудової книжки.

На даний час, згідно довідки з місця роботи від 10.09.24, позивач працює різником холодного металу у ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія» з 13.05.24 та має місячний оклад 8600 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зменшення розміру аліментів до 1/6 частини усіх видів доходів позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на думку суду є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дитини, що відповідає позиції висвітленій у рішенні Європейського суду з прав людини «Хант проти України», де суд зазначив про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Однак, при цьому особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати інтереси батьків.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Згідно частини другої статті 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і закріплюється в сімейному законодавстві.

Статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13).

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 (провадження №61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я, або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на своє скрутне становище, так як у нього на утриманні перебуває дружина та дитина, що вказує на збільшення витратної складової для забезпечення утримання вказаних осіб.

Як зазначено вище, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.

Суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на своєму скрутному становищі, так як у нього на утриманні перебуває дружина та дитина, що вказує на збільшення витратної складової для забезпечення утримання вказаних осіб, а заробітна плата, згідно наданої довідки з місця роботи, становить 8600 грн. в місяць.

Враховуючи доходи позивача у розмірі 8600 грн. на місяць, та підтвердження зміни його сімейного стану, народження іншої дитини від другого шлюбу, зменшення розміру аліментів до 1/6 частки від доходу позивача ґрунтується на нормах матеріального права та встановлених фактичних обставинах справи.

Крім того, згідно з нормами СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Відповідач у справі не довела суду, що вона не має можливості утримувати дитину, і що аліменти, які вона отримує від платника аліментів, є єдиним джерелом утримання дитини.

За наведеного колегія суддів вважає вірним рішення суду про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до незгоди з судовим рішенням.

Скаржник не надав належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, зводяться до переоцінки доказів і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв