ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/1194/24
Головуючий в 1-й інстанції Звєздова Н.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Онищенка Е.А.,
секретарКамалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Банка заборгованість за кредитними договором від 08.08.2017 у сумі 206 521,81 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 137 767,55 гривень, заборгованості за процентами 68 754,26 гривні, яка виникла станом на 03.09.2023. Позов обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору №01 від 08.08.2017, відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 8000,00 грн., який в подальшому було збільшено до 137 800,00 грн. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 03.09.2023 виникла заборгованість по сплаті кредиту у сумі 206 521,81 гривня, яку позивач просить стягнути з відповідача разом з понесеними витратами по сплаті судового збору у сумі 3 097,83 гривень.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2024 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором №01 від 08.08.2017 у сумі 24 973 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот сімдесят три) гривні 30 копійок, що складається з заборгованості за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» судовий збір у сумі 374 (триста сімдесят чотири) гривні 53 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що факт укладання кредитного договору між сторонами підтверджується наданими суду доказами, зокрема підписаною власноруч відповідачем заявою на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспортом споживчого кредиту, в якому обумовлені усі істотні умови укладеного договору. Таким чином, у суду були відсутні підстави стверджувати про неправомірне нарахування відсотків за договором. Більш того, враховуючи, відсутність заперечень і відзиву від відповідача, суд першої інстанції у своєму рішення порушив принцип диспозитивності вирішуючи питання щодо зменшення розміру заборгованості.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.08.2017 ОСОБА_1 підписав власноручним підписом Заяву №01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Підписанням вказаної заяви відповідач беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості Банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням зави підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених умовах.

ОСОБА_1 просив відкрити на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях, надати кредитну картку, та просив Банк встановити на його поточний рахунок у гривнях, відкритий за заявою, кредитний ліміт у сумі 8 000 гривень. Розрахунковий день 30 число місяця; платіжна дата 30 число місяця; строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюється відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Підписанням заяви підтвердив, що ним отримана у непошкодженому стані картка і ІПН, а також, що з правилами користування платіжною карткою ознайомлений та зобов`язується їх дотримуватись.

Підписанням цієї заяви відповідач ОСОБА_1 надав, крім викладених в ДКБО, наступні твердження та запевнення, що: 1. Ця заява має інноваційний характер і в результаті приєднання до ДКБО, дія договорів на відкриття та обслуговування карткових рахунків, договорів карткового рахунку, які раніше були укладені між ним та Банком, припиняються на підставі ст. 604 ЦК України; 2. Ознайомлений з ДКБО, Тарифами Банку та цілком згоден, всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; 3. Отримав від Банку повідомлення про володільця персональних даних, склад та зміст зібраних персональних даних, права суб`єкта персональних даних та іншу інформацію згідно Закону України «Про захист персональних даних»; 4. Йому відомо, що укладання договору страхування зі страховиком не є обов`язковою умовою отримання кредиту в Банку, таку послугу було обрано ним за власною ініціативою з числа послуг, що пропонуються Банком, і відносини за договором страхування, після його укладення виникають виключно між страхувальником та страховиком.

До позовної заяви Банк додав Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затверджену рішенням Правління ПАТ «ПУМБ», протокол № 653 від 30.05.2017.

Окрім того Банком було надано Паспорт до споживчого кредиту, підписаний відповідачем 08.08.2017.

Паспорт містить інформацію та контактні дані кредитодавця; основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти.

08.08.2017 на підставі Заяви №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , надано кредитну картку № НОМЕР_2 , та встановлено на його поточний рахунок кредитний ліміт у сумі в сумі 8 000,00 грн.

В подальшому кредитний ліміт було збільшено та станом на день звернення з позовом до суду він складає 137 800,00 грн.

Вказана обставина не була спростована відповідачем.

Таким чином, між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», яке змінило назву на акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» укладено кредитний договір №01, Банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу картку з установленим лімітом кредитної лінії, що не спростовано відповідачем та підтверджується Розрахунком заборгованості станом на 03.09.2023.

З наданого АТ «ПУМБ» розрахунку вбачається, що станом на 03.09.2023 включно заборгованість ОСОБА_1 за даним кредитним договором №01 перед банком становить 206 521,81 гривня, з яких: 137 767,55 гривень - заборгованість за кредитом; 68 754,26 гривні - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

В Заяві №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 08.07.2017 власноручно підписаній ОСОБА_1 , процентна ставка за користування кредитними коштами не вказана.

Представник АТ «Перший Український Міжнародний банк», обґрунтовуючи право на нарахування процентів за користування кредитом, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №01 від 08.08.2017, посилався на Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 10.06.2017), затверджену рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» протокол № 653 від 30.05.2016 та Паспорт до споживчого кредиту, який містить інформацію, яка надавалась споживачу до укладення договору до споживчого кредиту, як невід`ємні частини кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які містяться в Публічній пропозиціі ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 10.06.2017), затверджені рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» протокол № 653 від 30.05.2017, розумів позичальник, ознайомився і погодився саме з ними, підписуючи Заяву №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 08.08.2017, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Як вбачається з матеріалів справи, представником АТ «Перший Український Міжнародний банк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №01 від 08.08.2017, містяться посилання на те, що правовідносини між Банком та Позичальником будувалися саме на Заяві, умовах та порядку, що містяться в Публічній пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 10.06.2017), затвердженої рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» протокол № 653 від 30.05.2017, та Паспорті споживчого кредиту.

Проте, роздруківка з сайту Банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15).

Паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, встановленої у Додатку 1 до цього Закону, та містити інформацію визначену ст. даного Закону.

Наданий Банком Паспорт до споживчого кредиту, з яким 08.08.20217 під особистий підпис було ознайомлено відповідача до підписання заяви №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 08.08.2017, не є доказом додержання передбачених законом умов щодо укладення у відповідній формі кредитного договору.

У матеріалах справи взагалі відсутні докази про погодження з відповідачем у встановленому законом порядку відповідних умов користування наданими банком коштами з фіксацією цих умов у Паспорті споживчого кредиту.

Заява №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 08.08.2017 не містить жодних відомостей про сам Паспорт споживчого кредиту, як складову цього договору.

Отже, надана у справу сканкопія Паспорта споживчого кредиту не є доказом укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.

Окрім того, суд звертає увагу, що згідно відмітки у Паспорті споживчого кредиту інформація, зафіксована у ньому, є актуальною до 08.08.2017, тоді як заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача обрахована станом на 03.09.2023.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не надав суду доказів укладання з відповідачем договору саме на тих умовах, виходячи з яких пред`явив до нього вимогу про стягнення боргу з відповідними його елементами (відсотками), тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з останнього простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 68 754,26 грн., слід відмовити за недоведеністю. Крім того, станом на 03.09.2023 включно, відповідачем за період нарахування з 08.08.2017 по 30.08.2023 було сплачено відсотки за користування кредитом на загальну суму 112 794,25 гривні. За викладених обставин, з урахуванням того, що розмір та сплату відсотків за користування кредитом, сторонами погоджено не було, то розмір заборгованості за простроченою сумою кредиту, який підлягає стягненню з відповідача на користь Банка складає 24 973,30 гривні = (137 767,55 грн. 112 794,25 грн.), з яких 137 767,55 грн. заборгованість по сумі кредиту, 112 794,25 грн. сума сплачених відповідачем відсотків за користування кредитним коштами.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

08.08.2017р. відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ «ПУМБ» із Заявою №01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого, Банк надав відповідачці кредитну карту з кредитним лімітом у сумі 8000,00 грн., який згодом збільшено до 137800,00 грн.

У заяві зазначено, що відповідач підписанням цієї заяви беззаперечно підтверджує прийняття публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті позивача.

До кредитного договору банк додав Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.32-39) та Тарифи банку (а.с.40-42).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ "ПУМБ").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В заяві №01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відсотки за користування кредитними коштам не зазначені.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути нараховані відсотки.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з нею, підписуючи заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом змінювались.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Оцінюючи паспорт споживчого кредиту, суд виходить із наступного.

Як слідує із паспорта, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Як встановлено судом, анкета-заява, що підписана ОСОБА_1 , не містить домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та посилань на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту не підтверджує наявність домовленості сторін щодо розміру відсотків, неустойки.

Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що оскільки розмір та сплату відсотків за користування кредитом, сторонами погоджено не було, то розмір заборгованості за простроченою сумою кредиту, який підлягає стягненню з відповідача на користь Банка складає 24 973,30 гривні = (137 767,55 грн. 112 794,25 грн.), з яких 137 767,55 грн. заборгованість по сумі кредиту, 112 794,25 грн. сума сплачених відповідачем відсотків за користування кредитним коштами, яка не була узгоджена умовами договору.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 11 липня 2024 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: О. В. Крилова

Е. А. Онищенко