Провадження № 22-ц/801/1513/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Саєнко О.Б.,

у справі №128/30765/23

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, в обґрунтування якого посилалась на те, що відповідач у справі є батьком їхньої спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний нас дочка є повнолітньою та продовжує навчання, а саме є студенткою третього курсу денної форми навчання Київського національного університету ім. Тараса Шевченка» для здобуття ступеня Бакалавр за спеціальністю «Право»; загальна вартість освітньої послуги становить 221 600,00 грн.

За вказаних обставин просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і на час продовження навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки на час навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 04.10.2023, і до закінчення навчання - 30.06.2024, але не довше як до досягнення дочкою 23 років.

В решті вимог - відмолено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 429,44 (чотириста двадцять дев`ять гривень 44 копійки).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

07 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Вінницького районного суду від 08.05.2024 постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом не встановлено наявності обставин, які б перешкоджали відповідачеві у виконанні своїх обов`язків щодо доньки та не врахував, що відповідач з початком повномасштабного вторгнення мешкає за кордоном, у республіці Польща, має стабільний дохід, оскільки працює далекобійником.

Зазначає й про те, що відповідач не спростовував викладених у позові обставин, та не надав доказів того, що він надає постійну фінансову допомогу дочці шляхом переказу на картку, про що вказав у відзиві на позовну заяву.

На думку апелянта, суд першої інстанції, врахувавши, що відповідач уже сплачує аліменти на неповнолітню дитину, не навів обставин, яку суму він сплачує, чи наявна заборгованість, та докази про перекази цих коштів.

Посилається на те, що суд не провів детальний розрахунок потреб коштів на утримання дитини під час її навчання, залишив поза увагою те, що саме вона надає матеріальну допомогу дочці.

Звертає увагу, що суд не залучив до участі у справі як третю особу на стороні позивача повнолітню ОСОБА_3 .

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Мельничук І.А. просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 25 червня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому колегією суддів вирішено, що справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що у сторін по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03.04.2003 міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 894, в якому батьком зазначений відповідач - ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_1 .

З копії договору про надання освітньої послуги (навчання) Київським національним університетом імені Тараса Шевченка №267 від 11.09.2020, судом установлено, що ОСОБА_3 , є студенткою денної форми навчання Київського національного університету імені Тараса Шевченка, рівень «Бакалавр», за спеціальністю 081 «Право», термін навчання з 15.09.2020 по 30.06.2024 та загальна вартість освітньої послуги (навчання) становить 221 600 грн.

Відповідно до копії довідки голови кооперативу ОК ОМ «Окружний» №450 від 22.09.2022, позивач ОСОБА_1 проживає з вересня 2020 року по теперішній час разом із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

20.10.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 04.10.2023 до досягнення дитиною повноліття.

Із копій платіжних інструкцій, вбачається, що громадянином ОСОБА_5 (який не є стороною по справі) за період з 02.09.2020 по 01.09.2023 було здійснено оплату за навчання ОСОБА_3 у загальному розмірі 193 900 грн.; отримувач коштів - Київський національний університет імені Тараса Шевченка.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 травня 2024 року відповідає вказаним вимогам, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Визначаючи аліменти у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, суд виходив із доведеності позовних вимог, на підставі статей 182, 199, 200 СК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх сина, дочки регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Як роз`яснено в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Підсумовуючи вищевикладене, на відмінну від стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання не є безумовним та потребує доказування таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності з ч. 1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Разом з тим, доведення тієї обставини, що отримувач аліментів потребує грошового утримання покладається саме на позивача.

Тому звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на період навчання, необхідно надати всі наявні докази, що підтверджують необхідність отримання такого утримання, наприклад: довідка про вартість навчання, в разі якщо дитина навчається на контрактній формі навчання, докази, що підтверджують вартість проживання в гуртожитку чи договір оренди іншого житла, виписка з банківського рахунку дитини, чи будь-які інші докази на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).

Наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується здатність відповідача надавати допомогу своїй повнолітній дочці на час її навчання, а також потреба повнолітньої дитини сторін у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання.

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього дочки у розмірі 1/10 частки заробітку (доходу), щомісячно до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років, судом першої інстанції було враховано, що відповідач є особою працездатного віку, сплачує частину заробітку (доходу ) на утримання неповнолітньої дитини.

За таких обставин обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх повнолітньої дочки на час її навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

вартості витрат, пов`язаних з навчанням (вартості навчання, придбання необхідної учбової літератури, канцелярського приладдя, продуктів харчування, вартості проїзду, одягу, взуття та іншого), які позивач не надав.

Натомість позивачем не надано доказів того, які витрати вона несе у зв`язку з навчанням доньки, зокрема, що вона сплачує вартість навчання, придбання необхідної учбової літератури, канцелярського приладдя, продуктів харчування, вартості проїзду, одягу, взуття та іншого).

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 взагалі не вказала у чому саме полягає потреба у матеріальній допомозі дочки, яка навчається, жодним чином не зазначає про розміри своїх доходів, не представила належних доказів, що її витрати на навчання є настільки великими, що потребують стягнення аліментів з батька у визначеному нею розмірі.

Позовна заява містить лише вимогу про стягнення аліментів, перелік норм права, але жодним чином не обґрунтовано розмір стягуваних аліментів.

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 додано договір № 267 про надання освітньої послуги (навчання) КНУ ім. Тараса Шевченка, проте відповідачем надано докази, зокрема щодо того, що позивач не здійснює оплату вартості навчання дочки, оскільки відповідно до банківських платіжних інструкцій сплату за навчання здійснює його батько - ОСОБА_5 .

На інші витрати, пов`язані з навчанням дочки позивач в позовній заяві не вказує, і доказів їх понесення не надає.

Досліджуючи такий критерій як матеріальне становище платника аліментів, апеляційний суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів про розмір заробітної плати (доходу) відповідача, як однієї із підстав для встановлення факту спроможності відповідача сплачувати аліменти на доньку у вказаному позивачем розмірі.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не провів детальний розрахунок потреб коштів на утримання дитини під час її навчання, є хибними, такими, що не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до вимог ст. 12, 13 ЦПК України саме сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.

Доведення обставин є обов`язком сторони, а не суду.

З цих же підстав є помилковим доводи апеляційної скарги про те, що визначаючи розмір аліментів у 1/10 частині заробітку, суд врахував наявність у відповідача обов`язку по сплаті аліментів на неповнолітню дитину, при цьому не з`ясувавши суму, що стягується, наявність заборгованості, та доказів про перекази цих коштів.

Крім того, стягнення аліментів на неповнолітню дитину відповідно до судового наказу виданого Вінницьким міським судом не є предметом цього спору.

Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги про незалучення судом до участі у справі, як третю особу на стороні позивача повнолітньої ОСОБА_3 .

Як вбачається із матеріалів справи, до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання звернулась ОСОБА_1 - матір ОСОБА_3 . В позовній заяві позивач просила про ухвалення рішення, яким стягувати на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 20 роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказано, що у разі заявлення позову одним із батьків, суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що не залучення повнолітньої ОСОБА_3 як третьої особи на стороні позивача у цій справі є правом, а не обов`язком суду а відтак не є підставою для скасування судового рішення з цих підстав.

Отже задовольняючи частково вимоги ОСОБА_1 ,судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку наявним в матеріалах справи доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.М. Стадник

Судді: Ю.Б.Войтко

М.В. Матківська