Провадження 2/127/2178/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2024 року
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сунько Я.Р.
ТОВ «Вендор-Фінанс» свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів виконало належним чином, згідно видаткового касового ордера від 23.04.2020 року.
Відповідач використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасила борг.
Оскільки кредит відповідачкою майже не погашався, виник борг. Так, сума неповерненого тіла кредиту складає 3 000 грн., а заборгованість по процентах, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом складає 88 080, 00 грн., про що позивач надав розрахунок. Заборгованість відповідача станом на 01.05.2024 року складає 91 080, 00 грн.
Представник позивача адвокат Сауляк Є.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву (зворот а.с. 39) про розгляд справи у його відсутності, позов до ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась завчасно, належним чином за місцем реєстрації проживання. Відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутності не надавала. Про причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Згідно п. п. 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 договору, кредитні кошти 3 000 грн. надані позичальнику на поточні потреби, строком на 14 днів, з 23.04.2020 року по 07.05.2020 року. День кінцевого повернення кредиту 07 травня 2020 року. За користування кредитними коштами позичальник сплачує кредитодавцю плату в розмірі 2 % від суми наданого кредиту за кожен день користування. Процентна ставка є фіксованою та не змінюється протягом усього строку користування кредитом, включаючи період пролонгації (продовження) строку користування кредитом.
Згідно п. 1.7, за 14 (чотирнадцять) днів користування кредитними коштами позичальник сплачує кредитодавцю проценти в розмірі 840 грн.
Сторони домовились, що кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними повертаються позичальником в день кінцевого повернення кредиту у касу або на рахунок кредитора (в т.ч. через термінальну мережу), єдиним платежем та становить 3 840 грн. Єдиний платіж включає в себе розмір отриманих коштів та нарахованих процентів. У разі пролонгації (продовження) строку користування кредитними коштами у порядку, визначеному розд. 3 договору, розмір єдиного платежу дорівнює сумі кредитних коштів, що залишились непогашеними та процентів нарахованих за період пролонгації.
У разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку користування кредитом та за відсутності умов щодо його автоматичної пролонгації (продовження), позичальник сплачує проценти за користування коштами в розмірі 2% від суми неповернутого кредиту за кожен день користування, протягом 15 днів, після чого нарахування процентів припиняється (п.2.6).
Сторони погодили, що в будь-якому випадку, незалежно від кількості пролонгацій, строк користування кредитом (його неповернутою частиною) не може перевищувати 1 року (п.3.5).
Згідно п.7.5, позичальник стверджує, що уважно ознайомився з правилами (загальними умовами) надання фінансового кредиту ТзОВ «Вендор-Фінанс», паспортом споживчого кредиту (дод. 1). Розмір річної процентної ставки складає 730% річних. Загальна вартість кредиту за умови повернення його в строк, зазначений в п.1.5 (без пролонгації) складає 3 840 грн. Договір діє до повного виконання зобов`язань (п.7.1).
Згідно з паспортом споживчого кредиту, суму кредиту 3 000 грн., надану на 14 днів, слід повернути 07.05.2020 року та сплатити проценти 840 грн. Загальна вартість кредиту за умови повернення його в строк, погоджена сторонами договору - складає 3 840 грн.
Відповідач використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасила борг.
Після відступлення права вимоги відповідач заборгованість за кредитним договором не погашала.
Згідно розрахунку заборгованості за договором від 23.04.2020 року, наданого позивачем за період з квітня 2020 року по квітень 2024 року включно, станом на 01.05.2024 року сума неповернутого тіла кредиту складає 3 000 грн., заборгованість по процентам, нарахованим на фактичний залишок заборгованості за кредитом складає 88 080, 00 грн. Загальна сума боргу - 91 080, 00 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_2 .
Вирішуючи питання про наявність правовідносин, що виникли між сторонами, суд враховує наступні обставини і норми закону.
Так, зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.
Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому слід ураховувати, що у зв`язку з заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.
У п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року указано, що фінансова установа це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
З наведених норм права слідує, щофізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 відступила від зазаченого загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), лише конкретизувавши цей висновок так, що: «відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації».
Отже, якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
У даній справі відбулася заміна кредитодавця (ТОВ «ФК «Гефест»), який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ( ОСОБА_1 ), який не наділений правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ, а відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи, що оформлено договором №13122023/1 від 13.12.2023 року, суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України.
Доказів того, що попередній кредитор ТОВ «ФК «Гефест» був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації матеріали справи не містять та судом таких обставин не встановлено.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 квітня 2022 року у справі № 214/932/16 та від 03 травня 2022 року у справі № 213/1198/15-ц.
Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 ст. 512, ст. 1054 ЦК України.
Оскільки позивач при зверненні до суду від сплати судового збору був звільнений на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 512, 514, 526, 625, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Судовий збір залишити за рахунок держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 18 листопада 2024 року.

Суддя: