Справа № 456/577/24
Провадження № 2/456/534/2024
РІШЕННЯ

іменем України

23 вересня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

з участю секретаря Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до Стрийської міської ради Львівської області, третя особа державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Костур Уляна Тарасівна про визнання прав та обов`язків забудовника в порядку спадкування,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить визнати за нею права та обов`язки забудовника на незавершений будівництвом житловий будинок (незавершене будівництво - готовністю 49%) по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на незавершений будівництвом житловий будинок (незавершене будівництво - 49% готовності) АДРЕСА_1 . На день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача був зареєстрований і проживав по АДРЕСА_2 . На час смерті чоловіка, позивач проживала разом із ним та була зареєстрована за тією ж адресою. 29 листопада 2003 року X сесією IV демократичного скликання Заплатинської сільської ради Стрийського району Львівської області видано рішення № 164 про відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд в с. Заплатин Стрийського району Львівської області. На підставі вище зазначених документів чоловік позивача ОСОБА_2 за життя розпочав будівництво житлового будинку, але завершити його не встиг. На замовлення позивача, ФОП « ОСОБА_3 » було виготовлено технічний паспорт на незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 готовністю 49 %. 30 жовтня 2023 року позивач звернувся до Стрийської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка, однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутнію правовстановлюючих документів на незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 , а тому позивач звернулась з даним позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Представник відповідача Стрийської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи Стрийської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст.1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 07.08.1982 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

Рішенням Заплатинської сільської ради Стрийського району Львівської області від 29.11.2003 року №164 надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації по підготовці до видачі державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Розпорядженням Стрийської районної і м. Стрий державної адміністрації від 03.03.1993 року №126 надано дозвіл ОСОБА_2 на будівництво індивідуального житлового будинку та видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки площею 1200 кв.м в с.Заплатин.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідки №1353 виданої 02.11.2023 року КП «УК «Комфортний Стрий» вбачається, що ОСОБА_1 , 1963р.н. була зареєстрована та проживала разом з чоловіком ОСОБА_2 , 1958р.н. до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_2 і вели разом спільне господарство.

Згідно технічного паспорта виготовлено 13.10.2023 на замовлення ОСОБА_1 ФОП « ОСОБА_3 », готовність житлового будинку (незавершене будівництво) становить 49% та розташований по АДРЕСА_1 .

З відповіді державного нотаріуса Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. №1018/02-14 від 30.10.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено про те, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок незавершений будівництвом в с. Заплатин Стрийського району, свідоцтво про право па спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 видати не можливо та порекомендовано звернутися до суду.

Згідно із ст.ст. 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно зі ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч.3.1). Окрім того, зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 права та обов`язки забудовника на незавершений будівництвом житловий будинок (незавершене будівництво - готовністю 49%) по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 01.10.2024 року.

Головуючий суддя С. С. Сас