Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5942/24 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Журавської Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/5942/24 за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Зосименко О.М., в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг «Mоnobank» від 12.01.2021 у розмірі 108 425,34 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом В обґрунтування позову зазначало, що в жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект mоnobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки mоnobank. Вказує, що після перевірки кредитної історії на платіжних картках mоnobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту mоnobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Зазначає, що разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. Стверджує, що за рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Вказує, що умови і правила обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

Зазначає, що 12.01.2021 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 100 000,00 грн, з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (37,2% річних), зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (74,4% річних). У зв`язку з порушенням умов договору станом на 07.01.2024 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 108 425,34 грн,

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2024 року позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Mоnobank» від 12.01.2021 у розмірі 66609,99 грн і складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в сумі 1 860,22 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було досліджено механізму отримання банківських послуг проекту монобанк, а також процедуру ознайомлення споживача з Умовами, Правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту. Вказує, що судом першої інстанції було не повність досліджено анкету-заяву, розрахунок заборгованості та умови укладеного між сторонами договору, що призвело до невірного вирішення спору. Зазначає, Сторони договору погодили можливість корегування встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 100 000 грн. протягом всього строку користування кредитними коштами. З метою підтвердження погашення та виникнення заборгованості за кредитом боржника (Відповідача) Банк надав розрахунок заборгованості, у якому вказані періоди виникнення боргу, що, в свою чергу, підтверджує факт ухилення відповідача від сплати заборгованості. При цьому, розрахунок підписаний уповноваженою на такі дії особою АТ «Універсал Банк» та додатково засвідчений печаткою АТ «Універсал Банк», а отже, вказаний документ є офіційним, належним доказом у справі. Відповідно до пункту 62 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка за картковим рахунком є належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту в сукупності з іншими доказами, що підтверджує і чинна судова практика (аналогічний висновок у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18). Крім того, розрахунок заборгованості теж є належним доказом, оскільки підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальну інформацію про нараховану заборгованість, дати здійснення платежів Боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Підтвердженням правильності тлумачення банком вказаного факту так само є відповідна судова практика (постанова Верховного Суду України від 08 липня 2020 року у справі №464/4985/15-ц, за якою «ствердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржник не надав». Вказана позиція Верховного Суду узгоджується та підтверджена висновком цього ж суду у постанові від 02 липня 2020 року у справі №753/16745/15-ц, згідно з якою розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом. Приймаючи до уваги те, що відповідач жодним чином не спростувала факт видачі їй кредиту та користування кредитними коштами чи погашення заборгованості такими доказами як інші розрахунки заборгованості чи іншими доказами, очевидним є те, що: Анкета-Заява є підтвердженням факту виникнення між сторонами правовідносин щодо надання банківських послуг, Умови є підтвердженням конкретних досягнутих між сторонами домовленостей внаслідок виникнення правовідносин щодо надання банківських послуг, розрахунок заборгованості є підтвердженням існування у Відповідача боргових зобов`язань. Виходячи з суті викладеного, зазначені документи та факти є належними та допустимими доказами існування у відповідача заборгованості. тривалий час відповідач користувалась послугами банку у сфері кредитування, і відповідні посилання та обґрунтування з її боку у оскаржуваному рішенні відсутні. Це, в свою чергу, засвідчує обставини наявності між сторонами договірних правовідносин та їх акцептування (прийняття). Також у справі відсутні докази наявності на рахунку відповідача інших коштів, ніж ті, що були надані в межах встановленого кредитного ліміту, стан якого періодично використовувався та поповнювався. Ствердження про неналежність як доказу Умов з огляду на те, що позивач в односторонньому порядку може вносити зміни та мав можливість додати до позову найбільш вигідну редакцію Умов, є припущеннями з підстав, зазначених у частині 9 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування». Суд першої інстанції помилково обґрунтував необхідність відрахування з усієї заявленої у позові суми стягнення розміру сплачених відповідачем відсотків за користування кредитними коштами - 41 815,35 грн. (нарахування процентів, сплата яких передбачена законодавством для кредитних договорів та умовами самого договору). Суд зазначив, що заборгованість за тілом кредиту утворювалась, у тому числі, у зв`язку зі списанням банком з рахунку відсотків. Таке обґрунтування не є належним. Так, відповідно до пункту 5.23. пункту 5 Розділу II Умов кредит збільшується на суму заборгованості за Договором за відсотками до погашення, щодо неустойки, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для сплати вказаної заборгованості. При цьому банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме: відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з Тарифами, якщо інше не передбачене умовами цього договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, що 12 січня 2021 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

В даній анкеті-заяві зазначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір).

Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила, що ознайомився та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.

В анкеті-заяві відповідач висловила свою згоду саме на укладення такого договору з використанням мобільного додатку та доступу до електронних інформаційних ресурсів, задля чого отримав відповідний електронний ключ та електронний підпис.

Згідно із п. 3 анкети-заяви, відповідач беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Тобто, зі змісту анкети-заяви відповідач надала дозвіл на встановлення кредитного ліміту на суму, вказану у мобільному додатку.

Крім того, в п.6 анкети-заяви зазначено: «Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в Банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором.

Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного цифрового підпису».

Відповідачу згенеровано ключову пару з особистим електронним ключем та відповідним йому відкритим ключем, реквізити якого містяться в анкеті-заяві.

Відповідно до пункту 14 Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки в банківській системі України, затвердженого постановою Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про застосування електронного підпису в банківській системі та електронної печатки в банківській системі України» використання удосконаленого електронного підпису, удосконаленої електронної печатки та простого електронного підпису здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді паперового документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим електронним підписом) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів доходить висновку про укладеність вищевказаного договору про надання банківських послуг «Mоnobank» між відповідачем та АТ «Універсал Банк».

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання банківських послуг «Mоnobank». Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Відповідно до частини 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 було відкрито рахунок НОМЕР_1 , Чорна карта зі строком дії картки - до 09/24. Наведене підтверджується довідкою АТ «Універсал Банк» про наявність рахунку від 12.09.2024 року.

Відповідно до довідки про розмір встановленого кредитного ліміту клієнта ОСОБА_1 через мобільний застосунок за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 12.01.2021 за карткою НОМЕР_1 станом на 12.09.2024, кредитний ліміт 12.01.2021 встановлено у розмірі 15000,00 грн; 12.05.2021 збільшено до 50000,00 грн; 14.09.2021 збільшено до 80000,00 грн; 26.02.2022 кредитний ліміт збільшено до 73520,52 грн.

На підтвердження розміру заборгованості за кредитом, АТ «Універсал Банк» надало розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку з 12.01.2021 по 07.01.2024 рік.

Колегія суддів зазначає, що до позовної заяви АТ «Універсал Банк» була долучена виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 19.12.2018 по 07.11.2023, яка узгоджується із виписками руху коштів по картці від 14.06.2024, що долучені банком до апеляційної скарги.

Так, із виписки руху коштів по картці за період з 12.01.2021 по 31.12.2021 вбачається, що ОСОБА_1 користувалася карткою НОМЕР_1 . Кредитний ліміт становить 73521,00 грн., заборгованість 107993,34 грн; баланс на початок періоду: 15000,00 грн; баланс на кінець періоду 15446,62 грн; сума витрат за період 428671,13 грн; сума зарахувань за період : 364117,75 грн.

Із виписки руху коштів по картці за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 вбачається, що ОСОБА_1 користувалася карткою НОМЕР_1 . Кредитний ліміт становить 73521,00 грн., заборгованість 107993,34 грн., баланс на початок періоду: 15446,62 грн; баланс на кінець періоду -38758,39 грн, сума витрат за період: 155979,70 грн; сума зарахувань за період: 108253,69 грн.

Із виписки руху коштів по картці за період з 01.01.2023 по 07.01.2024 вбачається, що ОСОБА_1 користувалася карткою НОМЕР_1 . Кредитний ліміт становить 73521,00 грн., заборгованість 107993,34 грн, баланс на початок періоду: 38758,39 грн; баланс на кінець періоду 34904,34 грн; сума витрат за період: 17735,95 грн, сума зарахувань за період: 21590,00 грн.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 12.01.2021, укладеного між «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , слідує, що відповідач користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість. Станом на 07.01.2024 заборгованість за наданим кредитним договором становить 108425,34 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Заборгованість за відсотками, пенею та комісією - 0,00 грн.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що сума, яка була стягнута з відповідачки в позасудовому порядку, шляхом автоматичного списання з її карткового рахунку відсотків, підлягає врахуванню при визначенні загального розміру заборгованості, оскільки стягненню з відповідачки підлягає сума саме неповернутих коштів.

Проте, дослідивши виписку по рахунку, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 активно користувалася кредитною (платіжною) карткою, тим самим підтверджувала свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту.

Колегія суддів зауважує, що виписка з банківському рахунку є належним доказом, оскільки відображає рух коштів та доводить активне користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання ним своїх обов`язків з погашення кредиту.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20.

Відповідачем у справі не спростовано доводів позивача щодо отримання та використання кредитних коштів, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що узгоджується із усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду.

Судом першої інстанції при вирішенні даного спору не враховано, що позивач, звертаючись до суду із даним позовом, не заявляв вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені чи інших платежів, умови яких між сторонами не погоджено.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишок заборгованості за наданим тілом кредиту, що є різницею між сумами отриманих ОСОБА_1 коштів та сумами, що зараховані в погашення заборгованості. Із розрахунку: витрачено за період з 12.01.2021 по 07.01.2024 602386,78 грн, зараховано в погашення заборгованості за вказаний період 493961,44, залишок заборгованості 108425,34 грн ( 602386,78 грн 493961,44 грн=108425,34 грн).

Звертаючись до суду із даним позовом АТ «Універсал Банк» просив стягнути із відповідача 108425,34 грн тіла кредиту.

З огляду на викладене, заборгованість за договором про надання банківських послуг «monobank» від 12.01.2021 за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк», становить 108425,34 грн.

Висновок суду першої інстанції щодо відсутності у справі погодження відповідачем Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку ґрунтується на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги на те, що факт ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту підтверджується тим, що на підставі анкети-заяви відповідач висловила свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку Monobank шляхом застосування електронного цифрового підпису є необґрунтованими, оскільки п. 5.2 розділу 5 Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» визначено, що в рамках дистанційного обслуговування Банк надає Клієнту інформацію про банківське обслуговування, шляхом її направлення на адресу клієнта, зазначену в анкеті-заяві, або мобільний додаток клієнта.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», та Тарифів. Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 була ознайомлена саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 в справі №6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 в справі №194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною.

Крім того, у позові АТ «Універсал Банк» посилалося на те, що 12.01.2021 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які були надані їй для ознайомлення.

Проте, наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписані, а тому, згідно роз`яснень, що викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором б/н від 12.01.2021 з 66609,99 грн до 108425,34 грн, що становить заборгованість за тілом кредиту, оскільки саме така сума заборгованості підтверджується випискою з рахунку.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову, що у відсотковому співвідношенні від ціни позову становить 100%, сплачений АТ «Універсал Банк» судовий збір за подання позовної заяви, у розмірі 3028,00 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 4542,00 грн (разом 7570,00 грн) підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04 вересня 2024 року змінити, збільшивши розмір стягнутої заборгованості з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» за кредитним договором б/н від 12.01.2021 з 66609,99 грн до 108425,34 грн, що становить заборгованість за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» 7570,00 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складання повного судового рішення 24 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді