РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/3970/24

Провадження № 22-ц/4815/837/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петрик В.В. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року, ухвалене в складі судді Першко О.О., повний текст рішення складено 26 квітня 2024 року у справі № 569/3970/24,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки

Позов мотивований тим, що 25 червня 2023 року о 23 год 11 хв відповідач, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Полуботка, 4, проявив неуважність до дорожньої обстановки та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який рухався проїзною частиною. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

25 червня 2023 року внаслідок вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження за №0001873 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Однак згодом кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків, оскільки позивач був вимушений витратити власні кошти на лікування, а також був позбавлений можливості самостійно пересуватись. Зокрема, на лікування витрачено 450 грн. (оплата за медичні послуги) та 199 грн. 30 коп. (оплата за ліки). На оплату таксі витрачено 2 000 грн. Крім того, йому було завдано моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2 649 грн. 30 коп. та 100 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 789 (сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 64 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що вина відповідача у ДТП та отримання тілесних ушкоджень позивачем є доведеною. Моральна шкода, завдана позивачеві полягає у фізичному болю та стражданнях,яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП в результаті протиправної поведінки відповідача. Виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000грн. Разом з тим, позивачем не доведено розмір заподіяної матеріальної шкоди

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Вказує, що визначена судом моральна шкода у розмірі 5000 грн є необґрунтованою, оскільки суд не навів мотиви зменшення вимог щодо відшкодування моральної шкоди. При цьому судом не враховано, що ДТП, яка сталася, не тільки відобразилася на стані його здоров`я у вигляді отриманих травм, необхідного лікування та реабілітації, а сформованим страхом пересуватися пішоходом поряд із проїжджою частиною та транспортними засобами, особистих душевних переживань.

Крім того, судом неповно з`ясовано обставини щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Відповідачем не заперечувався факт завдання тілесних ушкоджень та відповідно необхідність придбання ліків для лікування, а тому суд необґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи останньої, просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.

Установлено, що 25 червня 2023 року о 23 год 11 хв відповідач, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Полуботка, 4, проявив неуважність до дорожньої обстановки та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який рухався проїзною частиною. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді пошкодження піхви сухожилля та н/З правого ахіла. Розмита гематома н/З правої гомілки та правої стопи по медіальному краю.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 червня 2023 року слідчим РРУП ГУНП в Рівненській області Невідомським В.В. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001873 відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, була застрахована відповідно до полісу №211448754 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «УТСК», що є діючим членом МТСБУ.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2023 року у справі №569/13453/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП України та застосовано адміністративне стягнення.

Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста №5979 від 26 червня 2023 року КП «Рівненська обласна клінічна лікарня ім. Ю. Семенюка» РОР позивачу ОСОБА_1 встановлено діагноз поверхневої травми правої гомілки з садном. Рекомендовано перев`язки з бетадином, огляд хірурга в динаміці, консультація травматолога.

В подальшому Консультативним висновком спеціаліста ортопеда-травматолога №496 від 28 червня 2023 року ТОВ «Інноваційний медичний центр РівнеМед» позивачу встановлено діагноз пошкодження піхви сухожилля та н/3 правового ахіла. Розмита гематома н/3 правої гомілки та правої стопи по медіальному краю.

На підтвердження вимоги про відшкодування майнової шкоди позивач надав копії квитанцій, RRN: 8 від 28 червня 2023 року про оплату медичних послуг в розмірі 450 грн. 00 коп., RRN: 2 від 27 червня 2023 року про придбання в ПП ФК «Здорова Родина» ліків на суму 199 грн. 30 коп.; RRN: 59 від 09 серпня 2023 року про оплату послуг таксі в розмірі 2 000 грн.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, як уже зазначалось, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

В абзаці 5 п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Великою Палатою Верховного Суду наголошено, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми .

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IVу страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування,чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021року у справі № 147/66/17).

З інформації, яка знаходиться у вільному доступі встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 станом на день вчинення ДТП (25 червня 2023 року) була застрахована в ПРАТ «УТСК» поліс №211448754.

Стаття 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), серед яких є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Проте, позивач, пред`являючи позов до ОСОБА_2 як винуватця ДТП, не врахував, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, то належним відповідачем у справі є страховик, а ОСОБА_2 може нести відповідальність лише у випадку страхового відшкодування або за відсутності обов`язку страховика відшкодовувати шкоду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження звернення ОСОБА_1 до ПрАТ «УТСК» щодо виплати коштів на відшкодування майнової та моральної шкоди, відмови страховика у виплаті цих коштів.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу, не врахував положення закону, які регулюють дані правовідносини та не навів мотивів, чому він не взяв до уваги твердження відповідача про пред`явлення позову до нього як до належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження, оскільки заміна належного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови ВП ВС від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справі, в якій наявна обов`язкова співучасть, тобто, коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову.

З урахуванням вказаного, визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Оскільки без належного відповідача: страховика неможливо визначити чи нестиме відповідальність ОСОБА_2 , як винуватець ДТП.

З урахуванням того, що позов пред`явлений до неналежного кола осіб апеляційний суд не дає оцінку іншим доводам апеляційної скарги .

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петрик В.В. задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 24 жовтня 2024 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.