Справа № 461/9712/21 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/3106/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
Провадження № 22-ц/811/3107/23
Провадження № 22-ц/811/3108/23
Провадження № 22-ц/811/3109/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Іванова О.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Петришина А.М.

відповідача ОСОБА_2 та його представника-адвоката Приндота У.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №461/9712/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Петришина Андрія Михайловича на рішення Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року до якої включено заперечення на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи, на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про повернення у стадію підготовчого засідання, на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року про залишення без розгляду клопотання про зміну підстав позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,- про визнання боргової розписки недійсною, а правочину таким, що не відбувся

в с т а н о в и в :

26 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки недійсною, а правочину таким, що не відбувся.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 покликається на те, що йому стало відомо про те, що відповідач має намір стягнути з нього на підставі розписки від 07.11.2018 року грошові кошти у розмірі 28 000, 00 доларів США. ОСОБА_1 не заперечує, що ним була написана розписка на загальну суму у розмірі 28 000, 00 доларів США з обов`язком повернути такі до 31.12.2018 року, однак, така розписка була написана не з метою отримання в борг, а з підстав співпраці з відповідачем як з партнером по бізнесу. Позивач стверджує, що в даній розписці ним було зазначено , що кошти потрібні для ведення бізнесу. ОСОБА_1 зазначає, що вказана розписка не містить даних про отримання позивачем коштів саме в борг як цього вимагає законодавство і практика Верховного Суду. Також, позивач стверджує, що у спірній розписці відсутні паспортні дані сторін, адреса реєстрації сторін, відсутня ідентифікація сторін по батькові, а також відсутні інші обов`язкові для договорів (позики) дані, тому вважає, що сторонами договір позики, в розумінні норм чинного законодавства, не укладався, а сам лише факт наявності оригіналу розписки, не може безумовно свідчити про існування договору позики між сторонами. Тому просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_3 про призначення комплексної судово-почеркознавчої та технічної експертизи відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Петришина Андрія Михайловича про повернення до стадії підготовчого засідання відмовлено за безпідставністю.,

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року заяву представника позивача адвоката Петришина Андрія Михайловича про зміну предмету позову залишено без розгляду.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки недійсною, а правочину таким, що не відбувся відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення та ухвали суду від 19 вересня 2023 року оскаржив представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Петришин А.М. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення та ухвали незаконними, такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд неповно з`ясував обставини справи та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження з метою вирішення питань щодо зміни підстав та предмету позову та питання призначення експертизи. Судом також порушено ч.4 ст.263 ЦПК України, оскільки не застосовано висновки Верховного Суду на які посилався позивач. Зазначені обставини дають підстави для скасування оскаржуваного рішення на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України. Просить оскаржувані ним процесуальнві документи скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

06 березня 2024 року відповідач по справі ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що вважає апеляційну скаргу безпідставною, такою, що не підлягає до задоволення. Зазначає, що не заслуговують на увагу доводи представника позивача про скасування процесуальних ухвал, оскільки провадження у справі було відкрито 10.12.2021 року та призначено підготовче засідання на 14.01.2022 року. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 05.07.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.07.2022 року. Відтак, у позивача ОСОБА_1 було достатньо часу для заявлення клопотань, зміну предмету позову. Окрім того, питання, які просить позивач ОСОБА_1 поставити на розгляд комплексної судово-почеркознавчої та технічної експертизи не стосуються предмету спору. Позивач ОСОБА_1 визнає, що розписку написав власноручно, однак мета такої розписки була інша, ніж позика. Тобто дії позивача і його наміри не співпадали.

Заслухавши пояснення представника позивача-адвоката Петришина А.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 та його представника-адвоката Приндоти У.Г., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення як і не підлягають до скасування процесуальні ухвали суду першої інстанції з якими позивач не погоджується.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 07 листопада 2018 року позивачем ОСОБА_1 написано розписку про отримання ним від відповідача ОСОБА_2 28 000,00 доларів США для ведення бізнесу та зобов`язання повернути отримані кошти до 31.12.2018 року. В розписці позивачем ОСОБА_1 прописано, що така написана ним власноручно (а.с. 14 т.1).

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05.11.2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 07.11.2018 року у розмірі 29 028,71 доларів США, вирішено питання судових витрат (а.с.42-44т.1).

Із мотивувальної частини рішення встановлено, що 07.11.2018 року позивач ОСОБА_2 передав грошові кошти в сумі 28 000, 00 доларів США відповідачеві ОСОБА_1 в якості позики для ведення останнім бізнесу. ОСОБА_1 зобов`язався повернути зазначені кошти до 31.12.2018 року, однак взяті на себе зобов`язання не виконав. Основна сумка заборгованості становить 29 028,71 доларів США (заборгованість за договором позики-28 000,00 доларів США, проценти за користування позикою-731,84; 3% річних-296,88 доларів США).

Рішення суду набрало законної сили, знаходиться у ВДВС на виконанні.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова є преюдиційним для справи, яка розглядалася Галицькимрайонним судом м.Львова та по якій 19 вересня 2023 року ухвалено рішення, яке оскаржується.

Відповідно до ч.5ст.82 Цивільногого процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господрській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З висновками Галицького районного суду м.Львова викладеними у рішенні від 19 вересня 2023 року суд апеляційної інстанції погоджується.

Позивач по справі ОСОБА_1 , звертаючись в суд з позовом про визнання боргової розписки недійсною, а правочину таким, що не відбувся зазначає, що ним розписка була написана на загальну суму 28 000,00 доларів США з обов`язком повернути до 31.12.2018 року, однак, не з метою отримання в борг, а з підстав співпраці з відповідачем як з партнером по бізнесу. У розписці було зазначено «для ведення бізнесу».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що заявляючи зазначений позов, позивач та його представник вдалися до переоцінки доказів, які вже встановлені Сихівським районним судом м.Львова 05.11.2019 року, однак позивач та його представник-адвокат Петришин А.М. вважає, що договір позики як правочин не відбувся між сторонами.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс/13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу (ч.1ст.215 ЦК України).

Заявляючи зазначений позов, позивач має на меті довести, що він мав іншу думку, іншу мету, тобто протилежне написаному, хоч не заперечує, що кошти він отримав і мав намір розвивати свій бізнес відмінний від тієї діяльності, якою займався відповідач ОСОБА_2 , однак у його приміщенні.

Заявляючи неодноразово клопотання про призначення комплексної судово-почеркознавчої та технічної експертизи, суд першої інстанції ухвалою від 19 вересня 2023 року правомірно відмовив у призначенні такої, оскільки питання, поставлені на вирішення експерта не стосувалися предмету спору. Окрім цього, представником позивача 09.08.2022 року заявлялося аналогічне клопотання та ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 09.08.2022 року було задоволено. Зазначена ухвала суду першої інстанції була оскаржена. Постановою Львівського апеляційного суду від 24.01.2023 року ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 09.08.2022 року про призначення комплексної судово-почеркознавчої та технічної експертизи було скасовано та постановлено відмовити у задоволенні клопотання про призначення експертизи. Скасовуючи ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 09.08.2022 року, апеляційний суд у постанові від 24 січня 2023 року прописав, що ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір позики з підстав його невідповідності вимогам закону щодо форми та змісту такого договору, а не з підстав написання розписки про отримання грошових коштів не ним, а іншою особою.

Колегія суддів погоджується з ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року та не вбачає підстав для її скасування та задоволення клопотання представника позивача про призначення комплексної судово- почеркознавчої та технічної експртизи.

Щодо незгоди представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Петришина А.М. з ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року про повернення суду до стадії підготовчого засідання, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

З матеріалів справи встановлено, що 10.12.2021 року у даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.01.2022 року.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 05.07.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.07.2022 року.

Отже, підготовче провадження у справі тривало майже шість місяців замість шістдесять днів. У позивача ОСОБА_1 була можливість цікавитися розглядом справи, заявляти клопотання, уточнювати позовні вимоги, однак позивач особисто жодного разу не з`явився в судове засідання, не цікавився рухом справи. У представника позивача-адвоката Петришина А.М. метою повернення до підготовчого засідання було бажання заявляти чергові клопотання про призначення комплексної судово-почеркознавчої та технічної експертизи та змінювати предмет спору з метою затягування розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року та вважає, що доводи представника позивача щодо незгоди із зазначеною ухвалою не спростовують висновків суду. Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2021 року у справі № 910/7103/21 прописав, що суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій судового процесу: як підготовчого провадження так і стадії розгляду справи по суті.

Заявляючи клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, заявник не заявляв вагомих обставин, які б могли вплинути на законність рішення. Клопотання про призначення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи щодо написаної позивачем ОСОБА_1 розписки, де він визнав, що писав особисто, кошти отримував та не віддав, однак, той факт, що він думав в цей момент по-іншому не є предметом експертизи, яку представник позивача має намір провести. Зазначене клопотання зводиться до затягування розгляду справи.

Незгоду позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Петришина А.М. з ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року про залишення без розгляду клопотання представника позивача про зміну предмета спору, колегія суддів вважає безпідставною.

Відповідно до частини 3 статті 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання, позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову, допускається не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання у справі.

Клопотання про зміну підстав позову було подано 03.04.2023 року, тоді як підготовче провадження закрито 05.07.2022 року.

Велика Палата Верховного Суду у постаноі від 24.04.2024 року у справі № 657/1024/16-ц зазначила, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У разі надходження до суду такої заяви, суд виходячи із змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. Оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушенного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову-це зміна обставин, на яких грунтується вимога позивача.

Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обгрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Водночас як збільшення або зменшення розміру позовних вимог треба розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві.

Збільшенням розміру позовних вимог не може бути заявлення ще однієї чи кількох вимог, викладених у позовній заяві.

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обгрунтування наведені інші обставини ( фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які позивач первісно не визначив підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Також об`єднання позовних вимог можливе саме в одній позовній заяві при зверненні з позовом до суду, а не шляхом подання нового самостійного позову з додатковими похідними вимогами після порушення провадження у справі для його спільного розгляду з первісним позовом.

У разі подання позивачем заяви у підготовчому засіданні, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд повинен відмовити у прийнятті такої заяви та повернути її заявникові.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про зміну предмета позову, поданої представником позивача-адвокатом Петришиним А.М., оскільки зазначене клопотання було у стадії судового розгляду та могло повністю змінити предмет спору та його підстави, отже стосувалося нових позовних вимог.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України, ч.1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юрдичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пред`являючи позов про визнання боргової розписки недійсною, а правочину таким, що не відбувся, позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів для підтвердження своїх вимог.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Враховуючи те, що судом першої інстанції встановлено фактичні обставини справи, належно застосовані норми матеріального та процессуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави ддля скасування законного рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петришина А.М. на рішення Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року до якої включено заперечення на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи, на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про повернення у стадію підготовчого засідання, на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року про залишення без розгляду клопотання про зміну підстав позову залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 19 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 липня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк