Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2024 Справа №607/15275/24 Провадження №2/607/3197/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Шлапака М.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням,

УСТАНОВИВ:

11.07.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просить стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування матеріальної шкоди 12228,64 грн. та моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 20.03.2022 він подав до Тернопільського районного управління поліції Головного управління поліції в Тернопільській області заяву про скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_2 , який внаслідок побиття наніс йому тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичного експерта, за ступенем тяжкості, віднесені до легких. Проте, з таким визначенням він не погоджується, так як від побоїв у нього боліла голова та побите тіло на протязі довгого часу, у зв`язку із чим довелося довго лікуватися.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.04.2024 ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Вказав, що внаслідок завдання ОСОБА_2 20.03.2022 йому тілесних ушкоджень, за призначенням лікарів він проходив лікування, придбав в аптеках ліки, із-за чого поніс матеріальні витрати на загальну суму 12528,65 грн.

Окрім того, злочинними діями ОСОБА_2 йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 150000 гривень. Оскільки увесь цей час він не мав душевного спокою, був порушений його звичний спосіб життя, що негативно відбилося на його здоров`ї та у сімейних взаємостосунках. І-за приниження його честі і гідності, він втратив душевну рівновагу, порушився його психологічний стан. Будучи змушеним добиватись справедливості та притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, позивач витратив свій час, добиваючись законності.

З цих підстав, позивач просить суд позов задоволити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.07.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за місцем його реєстрації та проживання повістки про виклик до суду. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на які посилається позивач, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.04.2024 по справі №607/21627/14 ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження стосовно нього закрито.

У кримінальному провадженні потерпілим від злочинних дій ОСОБА_2 було визнано ОСОБА_1 .

Як вбачається, з ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.04.2024 по справі №607/21627/14, 20.03.2022, близько 15:30 год., ОСОБА_2 перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , з метою спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході словесного конфлікту умисно наніс один удар кулаком правої руки в ліву ділянку обличчя, після чого взявши ОСОБА_1 двома руками за плечі та з силою натискаючи потягнув до себе, від чого ОСОБА_1 впав на землю. В подальшому, ОСОБА_4 тримаючи правою рукою ОСОБА_1 за ліву руку та корпусом тіла знаходячись над ОСОБА_1 взявши у ліву руку тупий предмет умисно наніс декілька ударів (близько двох) по потиличні ділянці голові та близько двох ударів тупим предметом котрий тримав у лівій руці по зап`ясті правої руки. Після цього ОСОБА_4 умисно наніс ще декілька ударів (близько чотирьох), кулаком лівої руки у ділянку спини з лівого та правого боків. Після чого, ОСОБА_4 обхопив двома руками ОСОБА_1 за корпус тіла та розпочав його стискати утримуючи (близько 5 хвилин), на поверхні землі.

В результаті протиправних дій ОСОБА_2 , потерпілому ОСОБА_1 спричинено фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді синців в потиличній ділянці волосистої частини голови справа, лівої щічної ділянки, поперекової ділянки справа, садно правого плеча, синці правого передпліччя, що поширюється на ділянку променево зап`ясткового суглоба, лівого передпліччя, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Згідно висновку експерта Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи №156 від 21 березня 2022 року, при судово-медичній експертизі у ОСОБА_1 виявлені синці потиличної ділянки волосистої частини голови справа, лівої щічної ділянки, поперекової ділянки справа, синець із садном на його тлі правої сідниці, садно правого плеча, синці правого передпліччя, що поширюється на ділянку променево-зап`ясткового суглоба, лівого передпліччя. Характер і морфологічні властивості виявлених у ОСОБА_1 тілесних ушкоджень свідчать про їх утворення від дії тупих предметів близько за 1 -2 доби до його судово-медичного огляду, не виключено у вказаний у постанові термін - 20.03.2022. Індивідуальні особливості поверхні травмуючих предметів у характері ушкоджень не відобразились. Відомостей, які б пояснювали утворення синця ділянки правого променево-зап`ясткового суглоба у постанові не наведено і ОСОБА_1 при експертному обстеженні не повідомлено. Утворення всіх інших виявлених у ОСОБА_1 тілесних ушкоджень за повідомлених ним при судово-медичній експертизі обставин події, не виключається. Виявлені у ОСОБА_1 ушкодження, зважаючи на характер, кількість і розташування, не властиві для утворення при падінні на площинні ("падінні з висоти власного зросту"). Виявлені в ОСОБА_1 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких (п.2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" - МОЗ України, Київ, 1995). Відмічений у ОСОБА_1 при огляді ортопед-травматологом 20.03.2022 у КНП "Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги" (консультаційний висновок спеціаліста № 2317) діагноз - "забій грудної клітки", піддати судово-медичній експертній оцінці з приводу визначення виду та ступеня тяжкості тілесного ушкодження, не видається можливим із-за відсутності описання в наданій медичній довідці морфологічних проявів тілесних ушкоджень.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення є встановленою та не підлягає доведенню, оскільки у суду відсутні сумніви щодо достовірності зазначених обставин та дій встановлених в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.04.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження відшкодування матеріальної шкоди було надано фіскальні чеки на загальну суму 12528,60 грн. на придбання медикаментів, лікарських засобів та здачу аналізів ( а.с. 30-37).

Вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди, суд зауважує, що обов`язок доказування розміру матеріальної шкоди покладається на позивача.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. ст. 76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тому, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що матеріальна шкода в розмірі 12528,60 грн., яка пов`язана із придбанням медикаментів, стягненню з відповідача не підлягає, оскільки суду не було надано доказів того, чи були ці призначення зроблені лікарем та у зв`язку з чим, чи були ці витрати необхідними для відновлення здоров`я позивача через протиправні дії відповідача.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, протиправні дії ОСОБА_2 , які полягали у спричиненні ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, мали місце 20.03.2022 року. Натомість, фіскальні чеки на придбання медикаментів датуються з 20.03.2023 по 19.05.2024, тобто через рік після спричинення тілесних ушкоджень, що викликає у суду сумнів, чи дійсно вказані медикаменти були придбані потерпілим для лікування, внаслідок завданих йому ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, за обставин викладених в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.04.2024.

Враховуючи викладене, суд вважає що вимоги позивача щодо стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення не підлягають задоволенню за їх недоведеністю.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 150000,00 грн., судом встановлено наступне.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.

Отже, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди.

Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово.

Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Отже, в судовому засіданні є доведеним той факт, що позивачу відповідачем були спричинені моральні страждання в результаті вчиненні протиправних дій щодо позивача, зокрема завдання йому тілесних ушкоджень, що призвели до погіршення здоров`я позивача, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає, що сума у розмірі 10000,00 грн. є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Таким чином, приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, оскільки вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду, як особа яка завдала позивачу шкоди його здоров`ю, внаслідок вчинення протиправних дій.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до статей 133 та 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись Конституцією України, статтями 11, 16, 23, 1166, 1167, 1172, 1192 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 19, 76-82, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 10000 (Десять тисяч) гривень грошового відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 1211,20 гривень судового збору.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресом: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич