_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4259/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

за участю секретаря судового засідання - Тіщенка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, суд-

ВСТАНОВИВ:

17.06.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити розмір часток ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 у праві спільної сумісної власності 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , визнав частки співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 рівними, тобто по 5/12 частин квартири за кожним співвласником.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2024 року справу за вказаним позовом було розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 18.06.2024 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Колосовська Л.Л. до судового засідання не з`явились, належним чином повідомлялись, через канцелярію суду надали заяву, якою позовні вимоги підтримали, просили задовольнити та справу розглянути за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання з`явилась, належним чином повідомлялась, що свідчить із рекомендованого поштового повідомлення про вручення повістки відповідачу, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи,приходить до наступного.

Відповідно довідок Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 01.07.2023 року за № Г4-125816-ф/л та №Г-4-125838-ф/л ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі з 1993 року по теперішній час./а.с.9,10/

В судовому засіданні встановлено, що у1994 році, мати позивача ОСОБА_2 , приватизувала квартиру АДРЕСА_1 , в якій проживали та були зареєстровані ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є позивачем по справі.

На підставі Розпорядження органу приватизації від 30.09.1994 року за № 45478 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_3 , відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної, спільної сумісної власності - ОСОБА_2 та членам її сім`ї ОСОБА_1 ./а.с.12/

Право власності на квартиру було зареєстровано в ОМБТІ та РОН за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за №174, стр. 34. кн. 115пр. від 03 січня 1995 року.

Відповідно договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., за реєстровим №13289, ОСОБА_2 подарувала 1/6 частину вказаної квартири своєму онуку, малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ./а.с.12,зворот/.

05.11.2010 року право власності на вказану 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 перейшло у власність ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від імені якого діяли його законні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О., реєстр №2387. Право власності на 1/6 частину квартири зареєстровано за ОСОБА_2 в ОМТТІ та РОН за № 174 в книзі 732пр-39 від 25.11.2010 року.

Внаслідок вчинення вищевказаних правочинів, квартира АДРЕСА_1 стала належати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в такому співвідношенні: 1/6 належить ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності, 5/6 квартири належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності.

На даний час, позивач має намір розпорядитися належною їй частиною в квартирі, але не може цього зробити, оскільки частки співвласників спільної сумісної власності (5/6) квартири не визначені, а співвласник ОСОБА_2 відмовляється визначити частки у позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 112 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про власність» в редакції 15 квітня 1991 року наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фоьду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 15.05.2024 року чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 5/6 частин квартири на праві приватної спільної сумісної власності, ОСОБА_1 5/6 частин квартири на праві приватної спільної сумісної власності, та ОСОБА_2 1/6 частина квартири на праві приватної спільної часткової власності./а.с.17/

У зв`язку з тим, що право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 виникло у сторін по справі до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року та не припинилось до теперішнього часу, до правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем необхідно застосовувати норми ЦК України 2003 року.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Приписами ч. 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, встановлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної власності на нього припиняється.

Під час приватизації квартири між позивачем та відповідачем не було і не могло бути домовленості про відступлення від рівності часток у праві спільної сумісної власності, оскільки на момент приватизації квартири, позивач була неповнолітньою особою.

Отже, при вирішенні питання про поділ майна що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними. У цьому разі право спільної сумісної влаіності припиняється і виникає право спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Як зазначалося вище, позивачу та відповідачу належить 5/6 частини квартири АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності.

Тому, при визначенні розміру часток у праві спільної сумісної власності, частки сторін є рівними, тобто по 5/12 частин квартири ( 5/6 : 2).

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 5, 10, 12, 89, 200, 229, 258, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 355, 356,368,372 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання часток у праві спільної сумісної власності на квартиру - задовольнити.

Визначити розмір часток ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 у праві спільної сумісної власності 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , визнав частки співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 рівними, тобто по 5/12 частин квартири за кожним співвласником.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.11.2024 року.

Суддя М. В. Гниличенко