Номер провадження 2/754/588/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Париста А.

за участі представника позивача - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01 квітня 1994 року видане відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної держадміністрації, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності га громадянці ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки-характеристики, яка була видана 12 листопада 2009 року для оформлення угоди довічного утримання, нерухоме майно за вищевказаною адресою належало:

- ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №15 від 07.10.2009 року за №2-1899 в частці -1/8 квартири та на підставі свідоцтві свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної держадміністрації м. Києва від 01.04.1994 року згідно розпорядження (наказом) 01.04.1994 року за №9707 в частці (загальна частка складає - 5/8 квартири);

ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №15 від 14.04.2008 року в частці -1/8 квартири;

ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №15 від 14.04.2008 року в частці -1/8 квартири;

ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №15 від 14.04.2008 року в частці - 1/8 квартири;

02 липня 2010 року ОСОБА_4 уклала договір дарування 5/8 частини квартири громадянці ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца А.О. про що зроблено відповідний запис про реєстрацію за № 696.

Відповідно до інформаційної довідки, виданої КП «КМР» «КМБТІ» від 09.01.2020 року за № КВ -2020 №260, на праві власності зареєстровані наступні особи:

ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №15 від 14.04.2008 року в частці -1/8 квартири;

ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №15 від 14.04.2008 року в частці -1/8 квартири;

ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №15 від 14.04.2008 року в частці - 1/8 квартири;

ОСОБА_10 , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца А.О. від 02.07.2010 року за № 696, та зареєстрованого в Бюро 19.07.2010 року за реєстровим №4949, в розмірі 5/8 частки квартири.

Обставини, що передували укладенню договору дарування:

ОСОБА_4 являлась співвласником квартири АДРЕСА_2 . Так сталось, що у 2010 році у її квартирі проживала ОСОБА_10 , в якості квартирантки. ОСОБА_11 добре до неї ставилась, допомагал з хатніми роботами, ходила до магазину та була досить ввічливою та приємною людиною. Одного разу остання попросила допомоги з реєстрацією місця проживання, оскільки вона не могла влаштуватись без реєстрації на роботу.

Наприкінці червня 2010 року ОСОБА_11 , перебуваючи з позивачем, в добрих стосунках, почала переконувати в тому, як їм гарно разом, що вона буде допомагати, буде піклуватися про неї, ходити в магазин, купувати ліки, слідкувати за станом здоров`я, а вона, як власник квартири, зареєструє її у себе, тому вона дуже наполегливо і дуже приємно переконувала ОСОБА_4 , щоб вона уклала з нею відповідний договір на 5/8 частини своєї квартири, на той час поки вона зареєструється, знайде роботу, а потім анулює договір дарування.

Відповідачка, вже на той час втерлась до позивачки в довіру та мала на меті заволодіти майном, під приводом допомогти піклуванням та вирішенням начебто її проблем. ОСОБА_11 переконала ОСОБА_4 , що в такій ситуації це буде вигідно обом сторонам, а саме що ОСОБА_4 буде отримувати постійну допомогу в піклуванні, все що необхідно людині в її віці, а відповідачка натомість отримує реєстрацію в місті Києві, жодним чином мова не йшла про те, що ОСОБА_4 має намір безоплатно подарувати свою частину квартири, мова сама йшла про те, що тимчасово буде укладений договір з приводу того, що відповідачка ОСОБА_12 буде піклуватися за ОСОБА_4 , не отримуючи за це будь-яку винагороду, натомість позивачка дасть дозвіл на реєстрацію для подальшого працевлаштування ОСОБА_10 .

У подальшому ОСОБА_11 вийшла заміж та переїхала від ОСОБА_4 , упродовж довгого строку не піклувалася, не давала про себе жодної звістки, однак договір не анулювала та з реєстрації не знялась. Навпаки, маючи на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , відповідачка реєструє двох своїх дітей в квартирі позивачки.

Останні роки ОСОБА_4 дуже погано себе почуває деякий час проводить у знайомих, які допомагають з лікуванням та ліками, з харчуванням тобто здійснюють весь необхідний догляд за людиною в її віці, її стан здоров`я погіршився і вона була вимушена проживати в іншому місті у знайомої.

Коли повернулась до власного майна квартири помітила, що хтось там проживає і квартира знаходиться в жахливому стані. ОСОБА_11 разом зі своїм чоловіком підселяють до даної квартири сторонніх людей. ОСОБА_4 визвала поліцію оскільки не могла потрапити до квартири, за її адресою виїхала патрульна поліція та допомогла потрапити в квартиру.

Під час цього інциденту відповідачка запевнила ОСОБА_4 , що договір дарування буде найближчим часом анульовано, однак своїх обіцянок не виконала та на зв`язок не виходить.

Також стало відомо, що ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) з січня 20-го року по вересень 21-го року здавала квартиру квартирантам та мал. Кожного місяця 7500 грн., при цьому за цей час жодного разу відповідачка не поцікавилась де знаходиться ОСОБА_14 ,що з нею і як вона себе почуває, чи потрібна їй допомога.

Таке ставлення відбулося одразу після підписання договору дарування, але ОСОБА_4 будучи терплячою та розумілою людиною поставилася до цього людяно, що людина вийшла заміж та влаштувала своє життя, і їй потрібен певний час щоб влаштувати ці питання, але одного разу ОСОБА_4 зателефонувала та почула грубу і незадоволену розмову, відповідачка сказала, щоб більше вона її не турбувала.

ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) навмисне залишила ОСОБА_4 на призволяще, вона добре розуміла, що остання не зможе самостійно пересуватися за межами своєї квартири, тим більше забезпечувати себе необхідним.

Відповідачка навмисно вела в оману щодо укладення договору дарування, оскільки вона проживала в Христинівці Черкаської області в будинку, в Києві в неї житла не було. Тому зустрівши ОСОБА_4 відповідачка зрозуміла що в неї є гарний шанс на влаштування свого життя.

При укладенні договору позивачка не розуміла його змісту, вважаючи його договором по життєвого утримання, оскільки не мала наміру безоплатно передавати власність відповідачки належну їй частку квартири, тобто помилився в суті укладеного договору. Вона є людиною похилого віку, страждає від хронічних захворювань.

На момент укладення договору позивачу було повних 70 років, також вона мала ряд хронічних захворювань, що завадило їй вірно сприйняти здійснюваний нею правочин.

Крім цього, позивачка потребувала та потребує сторонньої допомоги, яку відповідачка їй не надає.

Дані обставини можуть підтвердити свідки, клопотання про залучення яких буде надано на попередньому судовому засіданні.

ОСОБА_4 наміру дарувати частку квартири не мала, договір дарування уклала в віці 70 років, іншого житла на праві власності не має та потребує стороннього догляду. ОСОБА_4 , підписуючи оспорюваний правочин, не мала наміру позбавити себе права власності на 5/8 частки квартири.

За таких обставин, вважати, що волевиявлення ОСОБА_4 під час укладення нею договору було спрямовано на безоплатну передачу у власність відповідачки 5/8 частки квартири, яка є її особистою власністю, є неможливим.

Щодо строків позовної давності.

Протягом довгого часу ОСОБА_4 намагалась вирішити питання щодо розірвання договору дарування мирним шляхом.

Зверталась зі скаргами до Міністерства Юстиції України, з заявами до поліції Деснянського УП ГУНП у місті Києві.

27.10.2021 року було відкрито кримінальне провадження за №0002537 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

15.04.2022 року винесено постанову про закриття кримінального провадження. Дану постанову ОСОБА_4 отримала на руки в кінці вересня 2022 року. Одразу почала шукати адвоката, але потім почались масовані обстріли, які пов`язані з війною в Україні, що погіршили стан здоров`я.

Потім потрібен був певний час, щоб знайти адвоката, оскільки війна в Україні ускладнювала вирішення даного питання.

Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва Лісовської О.В. від 25 серпня 2023 провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва № 441 у зв`язку з прийняттям 31 жовтня 2023 року Вищою радою правосуддя рішення № 1016/0/15-23 про звільнення судді Деснянського районного суду м. Києва Лісовської О.В., відповідно до пункту п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2021 року справу було передано для розгляду судді Галась І.А. підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи «звільнення з посади».

Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 15 листопада 2023 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено підготовче засідання по названій справі.

15.01.2024 року Відповідач скористалась своїм правом та подала Відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила відмовити у позові з огляду на наступне.

Ознайомившись з позовом вважає, що викладені в ньому обставини не відповідають дійсності.

Так, у 2007 році вона пр. їхала до м. Києва з м. Христинівка Черкаської області у пошуках роботи винаймала у Позивачки ОСОБА_4 . кімнату у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

На той час у позивачки було дві подруги, які з нею часто вживали спиртні напої. Це приводило до того, що ОСОБА_14 надмірно напивалася, після чого потребувала допомоги. Відповідач сварилася з цими подругами і через декілька місяців вони перестали приходити, а ОСОБА_14 перестала вживати спиртними напоями.

З 2008 року до 2009 року з ними в квартирі проживала подруга відповідачки її землячка ОСОБА_15 . Проживаючи з подругою вони сплачували комунальні послуги та орендну плату, купували їжу як для себе, так і часто для Позивачки, прибирали у всій квартирі, допомагали їй у побутових справах.

У них з Позивачкою склалися дружні відносини. Через деякий час Позивачка не просила вже її платити орендну плату і вона сплачувала лише комунальні платежі.

Позивачка фінансово була забезпечена, так як після смерті свого чоловіка, який був працівником поліції, оформила його пенсію собі в зв`язку з втратою годувальника.

Через деякий час подруга відповідачки стала проживати окремо, а вона залишилась жити з Позивачкою.

Відносини з Позивачкою у них були відмінними до того часу, поки у 2018 році їх не посварила її квартирантка на ім`я ОСОБА_16 .

Під час проживання відповідачки вони часто гуляли, їздили на море разом, гостювали у її батьків у Черкаській області. Ці обставини може підтвердити її мама, яка відпочивала разом з ними.

Наведені факти може підтвердити також її подруга ОСОБА_15 та сусід ОСОБА_17 , які добре були обізнані щодо їх з Позивачкою відносин в той час. Для цього вона просить викликати їх та допитати в якості свідків.

У 2009 році Позивачка запропонувала Відповідачу подарувати квартиру. На її питання вона повідомляла, що вдячна їй за все, що вона робить для неї. Вона не спішила з погодженням, думала, що це рішення не обдумане. Але декілька ОСОБА_18 поверталася в своїх розмовах до цього питання, і влітку 2010 року вони у нотаріуса оформили угоду дарування.

При цьому нотаріус роз`яснювала ОСОБА_19 , що в результаті укладення договору вона стане власницею, можу зробити з квартирою все, що заманеться, можу виписати її з квартири, і перепитувала її, чи добре вона подумала.

На це ОСОБА_14 відповіла, що вона повністю їй довіряє, і вірить, що вона її кривдити не буде.

Після цього вони з ОСОБА_20 підписали договір дарування та інші документи у нотаріуса.

Після цієї угоди в їх відносинах нічого не змінилося. ОСОБА_14 продовжила жити разом зі спільним побутом та інтересами, як одна сім`я.

Відповідач вступила в права власника, переоформила на себе договори про надання комунальних послуг. Через декілька тижнів вона зареєструвалася у квартирі, де зареєстрована і досі. Вона почала від свого імені платити рахунки за комунальні послуги. Також вона зробила ремонт, завезла нові меблі, засклила та утеплила балкон.

Так вони жили до 2015 року. У 2014 році вона познайомилась зі своїм майбутнім чоловіком ОСОБА_21 , і в 2015 році переїхала до нього на квартиру, де вони жили з ним разом.

Спілкування з ОСОБА_20 не припинялося, вони щотижня бачилися, приїздили до неї з чоловіком, допомагали в побуті, привозили продукти, ліки тощо.

Після цього в квартирі разом з Позивачкою проживали квартиранти (хлопець з дівчиною), яких вона знайшла. ОСОБА_19 подобалось те, що вона була не самотня і було з ким поспілкуватися.

Десь у 2018 році кімнату квартири почала винаймати ОСОБА_16 , яка через декілька років стала налаштовувати ОСОБА_22 проти неї, і вимагати повернути квартиру назад.

Наскільки їй відомо ця мешканка хотіла, щоб вона повернула ОСОБА_19 частку квартири, після чого та продала б її і купила будинок в іншому населеному пункті, де проживала сама ОСОБА_16 .

Вона не погодилась повертати житло, бо поки вона є власницею, ніхто не зможе вигнати ОСОБА_22 з квартири, і вона матиме житло не зважаючи на різні обставини життя та вплив на неї тимчасових знайомих.

Наскільки їй відомо, ОСОБА_16 забирала ОСОБА_22 проживати до себе.

Приблизно у 2021 році ОСОБА_14 повернулася до квартири де і проживає зараз.

Відносини між ними не відновилися, бо Позивачка знаходиться під впливом ОСОБА_16 . На сьогодні спілкування між ними припинено але вона не вбачає підстав перешкоджати ОСОБА_19 у користуванні своєю часткою квартири. В неї не було ніколи наміру її висиляти і заважати їй використовувати квартиру, що і підтверджує протягом 13 років перебування частки квартири у її власності.

Представниця у позові зазначила, що начебто вона наполегливо ОСОБА_23 укласти договір на 5/8 частки квартири з тієї причини, що потрібно було зареєструватися для пошуку роботи. Натомість для влаштування на роботу не потрібно було зареєструватися в Києві. Вона з 2007 року працювала в Києві і потреби змінювати місце роботи не було. Крім того, якщо б така можливість була, можна було б провести реєстрацію на підставі договору найму чи зі згоди власника.

Отже твердження позивачки в цій частині є нічим необґрунтованими припущеннями.

Щодо зазначення Представником позивача в іншій частині позову, що відповідач начебто «дуже наполегливо і дуже приємно переконувала ОСОБА_4 , щоб вона уклала з нею відповідний договір на 5/8 частини квартири, на той час поки зареєструється та знайде роботу, а потім анулює договір дарування». Таке припущення свідчить про укладення сторонами спору удаваного правочину.

По перше, ці дві підстави позову суперечать одна одній. Одна підстава позову виходить з того, що Позивачка не розуміла змісту правочину, інша - з того, що вона хотіла укладення такого правочину, але потім планувала його відмінити (удаваний правочин).

По друге, медичні документи, а саме виписка з медичної карти від 03.07.2023 року, довідка без дати про перебування на лікуванні з 19.06.2023 року по 03.07.2023 року декларація про вибір лікаря від 01.11.2019 року є неналежними доказами. Вони не містять інформації про стан здоров`я Позивачки на момент вчинення договору дарування 02.07.2010 року.

І третє, ОСОБА_14 дуже розумна і освічена людина. Вона багато читає, є цікавим співрозмовником на різні теми. До виходу на пенсію ОСОБА_14 , як вона повідомляла, працювала на керівних посадах, мала досвід з документами.

Тому і в 2009, 2010 році і ОСОБА_24 чудово усвідомлює зміст документів, які підписує, і договорів, які укладає. Ілюстрацією цьому є її заява про кримінальне правопорушення від 2021 року, допит потерпілої від 08.12.2021 року, де вона у 2021 році повідомляє який за змістом договір уклала зі мною 11 років тому, довіреність на представництво її інтересів, свідоцтво про спадкування за законом від 07.10.2009 року, яке вона оформляла самостійно та інші документи, які Позивачка вчиняла особисто.

Договір дарування укладений від 02.07.2010 року.

Звертаючись з позовом у 2023 році Позивачка на 10 років пропустила строк позовної давності. В зв`язку з цим до відзиву додається зава про застосування строку позовної давності.

Третьою особою у справі залучено Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ніколіцу Анну Олександрівну.

Відповідно до листа приватного нотаріуса №36/01-16 від 04.09.2023 року приватний нотаріус Ніколіца Анна Олександрівна не здійснює нотаріальну діяльність.

Така ж інформація підтверджується з Єдиного реєстру нотаріусів, де зазначено, що з прізвищем ОСОБА_25 є єдиний ОСОБА_26 , яка знаходиться за аналогічною адресою.

19.02.2024 року адвокатом позивача Кушнір О.С. подано відповідь на відзив. Відповідно до якого вважає вимоги відзиву такими, що не підлягають задоволенню, свої вимоги в позовній заяві підтримують в повному обсязі.

23.02.2024 року адвокатом позивача - Кушнір О.С. подано клопотання про допит в судовому засіданні свідків.

Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позові.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення.

Допитаний в судовому засіданні свідок позивача - ОСОБА_27 розповіла, що ОСОБА_22 знає з 2015 року. Познайомилась з нею у зв`язку з тим, що її донька проживала у м. Києві та Три роки жила разом в квартирі з ОСОБА_20 де мешкала в одній кімнаті та платила гроші за проживання саме їй. В червні 2019 року ОСОБА_14 зателефонувала до неї та попросила купити продукти та ліки. Вона приїздила до неї разів 3 (три) допомагала, прибирала. Раз на місяць приїздив чоловік ОСОБА_28 (відповідачки) та приносив саме необхідне (картоплю, овочі). У кінці жовтня 2019 року вони поїхали разом в Миргород. В м. Гадячі з лікарем була укладена декларація, так як захворіли на КОВІД, там знімали і квартиру, там же залишились приблизно на два роки. 01.09.2021 року, приїхало до Києва в квартиру ОСОБА_29 , але потрапити туди не змогли, були змінені замки. Тоді вони викликали поліцію і відкрили двері. Зайшовши до квартири побачили страшенний безлад, в квартирі жили квартиранти. З`ясувалося, що з квартири були викрадені особисті речі ОСОБА_29 та документи її чоловіка а також зникло крісло-качалка (пам`ять про чоловіка). До квартири прийшла ОСОБА_10 та квартиранти за речами. Також, ОСОБА_10 обіцяла тоді що на наступний день вони укладуть угоду про повернення квартири. 27.12.2019 року вона поїхала до Києва за теплими речами ОСОБА_29 . Також, свідок розповіла що з ОСОБА_20 почали працювати соціальні працівники за гроші, оскільки її пенсія більше 3000 гривень. Під час війни вона домовилась з волонтерами і ті допомагали ОСОБА_19 , приносили їй їжу. В травні 2023 року ОСОБА_14 потребувала лікування і вона допомагала в цьому. Зазначила також і той факт, що ОСОБА_14 не може спуститися з 5 поверху самостійно. Також знає з розповіді самої ОСОБА_29 , що та їздила в гості до матері ОСОБА_28 , на море але це все було тільки до укладання договору а потім вона зникла. З 2015-2018 рік ОСОБА_28 свідок не бачила, взагалі зустрілись раз - тільки в лікарні і при поліції. ОСОБА_14 змінювала номер телефону але вона дзвонила ОСОБА_28 . З 2019 року ОСОБА_28 не дзвонила і не питала про ОСОБА_22 . Не дивлячись на все це, ОСОБА_14 має ключі від квартири і має доступ до неї. Окрім цього має знайомого, якому залишає ключі. Свідок стверджує, що ОСОБА_14 боїться ОСОБА_28 та її чоловіка. Про укладення договору їй відомо зі слів самої ОСОБА_29 . Сама ОСОБА_14 розповідала їй, думала що договір дарування є тимчасовим. А також і те, що з квартири її ніхто не виганяв. На даний час ОСОБА_14 знаходиться в м. Гадячі в будинку інтернаті.

Допитані в судовому засіданні свідки на стороні відповідача показали наступне.

Свідок - ОСОБА_30 розповіла, що ОСОБА_28 знає з 1995 року з їх дитинства. В 2009 році жили разом по АДРЕСА_4 , знімали там кімнату в квартирі де жили разом з хазяйкою. Відносини хазяйки квартири та ОСОБА_28 були дуже гарні. ОСОБА_10 купувала завжди продукти на всіх. ОСОБА_31 була здорова, хоча і літня особа, пересувалась самостійно не дивлячись на те, що була дуже повна і їй було важко спускатися по сходах. ОСОБА_31 дуже любила ОСОБА_28 і казала, що хоче подарувати квартиру їй. Наміру повернуту квартиру після дарування ніколи не мала.

Свідок ОСОБА_32 розповів, що ОСОБА_28 знає з 2007 року, вона є сусідкою з ОСОБА_33 17. Жила ОСОБА_10 на 5(п`ятому) поверсі а він на першому поверсі цього будинку. Бував у них в квартирі не один раз. Знає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_14 в квартирі жили дуже добре. ОСОБА_31 до ОСОБА_28 відносилась як до доньки. Була здорова, все розуміла, здорово мисляча і рідна у висловлюваннях людина. До появи ОСОБА_28 , у ОСОБА_29 були часті факти вживання алкоголю, багато курила. Так на початку 2007 року ОСОБА_14 після вживання алкогольних напоїв впала але після появи ОСОБА_10 все змінилось. Знає, що в 2011 році ОСОБА_10 робила ремонт в квартирі. Це був більш ніж косметичний ремонт, міняли балкон.

Свідок ОСОБА_34 розповіла, що ОСОБА_10 є її донька. Хазяйку квартири знає з 2007-2008 років. Була у неї в квартирі і ОСОБА_14 приїздила до неї додому в гості, їй дуже подобалось. Також, разом їздили відпочивати на море в 2010 році в Одесу в Затоці були всі втрьох. Увесь цей час ОСОБА_14 була в нормальному стані - брава і прекрасно все розуміла, ходила сама, була освічена, любила вирішувати кросворди. Конфліктів у хазяйки та ОСОБА_10 не було, тільки вона любила випити і приводити друзів до квартири, були запої.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Суд, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, щоВідповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01 квітня 1994 року видане відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної держадміністрації, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності га громадянці ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_6 в рівних долях.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою №15 від 07.10.2009 року за №2-1899 в частці -1/8 квартири та на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної держадміністрації м. Києва від 01.04.1994 року згідно розпорядження (наказом) 01.04.1994 року за №9707 в частці (загальна частка складає - 5/8 квартири) належить ОСОБА_4 .

02 липня 2010 року між ОСОБА_4 ( ОСОБА_35 (обдарованою) укладено Договір дарування 5/8 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца А.О. про що зроблено відповідний запис про реєстрацію за № 696.

Доказів порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколіца А.О. вимог ст.44 Закону України «Про нотаріат» щодо встановлення дійсності намірів сторін укласти саме договір дарування квартири, а не договір довічного утримання, роз`яснення вимог законодавства щодо змісту і правових наслідків договору судом не отримано.

Згідно листа Міністерства юстиції України №87019/А-28506/8.3.2 від 29.09.2021 року на звернення ОСОБА_4 щодо розірвання договору дарування нерухомого майна, повідомлено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Протоколом допиту потерпілого від 08.12.2021 року дізнавачем сектору дізнання відділу поліції №1 Деснянського УП ГУНП у м. Києві встановлено, що ОСОБА_4 повідомляє який саме договір уклала з ОСОБА_36 та що подарувала.

Постановою Національної поліції України Головного управління національної поліції у м. Києві Деснянське управління поліції від 15.04.2022 року про закриття кримінального провадження дізнавачем СВ ВП №1 розглянуто матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002537 від 27.10.2021 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що протягом 2021 року у невстановленому досудовим розслідуванням місяці, за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа шляхом вільного доступу таємно викрила майно, яке належить гр. ОСОБА_4 , чим завдала останній матеріальної шкоди.

А також, в ході досудового розслідування об`єктивних даних, які б вказували на наявність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не встановлено.

Таким чином, якщо договір дарування посвідчено та зареєстровано у встановленому законом порядку, при цьому у момент складання договору дарувальник підтвердив, що правочин здійснено за доброю волею, то навіть незважаючи на поважний вік дарувальника, відповідний договір є дійсним.

Докази на підтвердження того, що на момент укладення спірного договору дарування стан здоров`я позивача погіршився до тієї міри, що вона потребувала сторонньої допомоги, відсутні.

Укладений між сторонами договір дарування не містить застережень чи вказівок про фінансові зобов`язальні умови для його сторін, а тому немає підстав вважати, що такий договір є оплатним і суперечить вимогам ст.717 ЦК України.

Погіршення стосунків сторін не можуть бути підставою для визнання спірного договору недійсним, оскільки передбачені законом підстави недійсності правочину мають існувати на момент його вчинення.

Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що спірний договір дарування укладений всупереч волі ОСОБА_4 шляхом обману, а також, що вона помилялася щодо природи правочину та прав і обов`язків сторін.

Разом з тим, посилання Позивача на те, що вона не розуміла, що підписує, і вважала, що підписує договір по життєвого утримання, суд оцінює критично з огляду на наступні обставини.

Згідно частини першої статті 56 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент укладення договору дарування) угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 56 ЦК УРСР повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення.

Тобто помилка - це неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Таким чином, наполягання представника Позивача на тому, що договір дарування був вчинений під впливом помилки, свідчить принаймні про те, що ОСОБА_4 розуміла, що нею укладений саме договір дарування. Проте і даний факт не визнається Позивачкою, яка стверджує про те, що не розуміла, що підписує. Натомість, за висновком Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Суд звертає увагу на те, що наступна зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину.

Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року в справі № 447/2297/19 (провадження № 61-3096св21) та від 03 травня 2022 року в справі № 715/2513/19 (провадження № 61-15340св20).

Посилання Позивачки на той факт, що вона після укладення Договору дарування продовжила проживати у вказаній квартирі суд не вважає істотним, оскільки Позивачкою було відчужено лише 5/8 частини квартири, в той час як інша частина залишилася у її власності.

Зазначене свідчить не тільки про обізнаність Позивачки про такий договір, а і про відсутність у неї заперечень на той час щодо оспорюваного в даному провадженні договору. Такі обставини підтверджують, що причиною подання позову є саме наступна зміна Позивачкою свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

В силу статті 81 ЦПК України саме на сторін покладається обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч своєму обов`язку довести обгрунтованість своєї позиції Позивачем не надано суду достатніх належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування від 02.07.2010 року.

Відтак, суд дійшов висновку, що відсутні підставі для визнання договору дарування недійсним.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 258-259, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 12 липня 2024 року

Суддя: І.А. Галась