Справа № 137/1365/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" жовтня 2024 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судового засідання Голоти О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в селищі Літин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною позовною заявою мотивуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_2 .

При житті, ОСОБА_2 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла її, що підтверджується копією заповіту від 31 жовтня 2016 року, який посвідчено секретарем виконкому Горбовецької сільської ради Літинського району Вінницької області.

Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 .

Позов мотивує тим, що вона не може в нотаріальній конторі отримати свідоцтво на вказаний житловий будинок, оскільки відсутні на нього правовстановлюючі документи.

Позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Данилюк П.П. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Судові витрати просить залишити за позивачем.

Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надіслали до суду листа про розгляд справи без участі представника. Заявлені позовні вимоги визнають.

Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав. Так, відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.8) ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження позивачки (а.с.9) її матір`ю зазначена ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.10) позивачка після укладення шлюбу 08.11.1982 з ОСОБА_3 змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Відповідно до заповіту (а.с.11) ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і на що матиме за законом право заповідає ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області за №731/02-14 від 29.07.2024 (а.с.12) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_2 , як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в Літинській державній нотаріальній конторі Вінницької області заведено спадкову справу №352/2020 року.

Відповідно до виписки з погосподарської книги Багриновецького старостинського округу Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №133 від 23.07.2024 (а.с.13) власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 являється ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №4 від 17.08.2020 року, згідно записів в погосподарській книзі №3 с. Вінниківці за 2016-2020 роки.

Відповідно до технічного паспорту (а.с.14-18) зазначається технічна характеристика житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 .

Довідка Багриновецького старостинського округу Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №367 від 05.09.2024 (а.с.19) у ОСОБА_1 в постійному користуванні знаходиться земельна ділянка в розмірі 0,60 га в АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області за №893/02-14 від 16.09.2024 (а.с.23) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, окільки відсутні правовстановлюючі документи .

Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути в тому числі визнання права. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення права власності на житловий будинок, позивач ОСОБА_1 не може оформити спадщину, тому з метою захисту майнових прав позивача, позов необхідно задовольнити, оскільки судом встановлено, що вона є спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 , яка померла14 серпня 2020 року і має право на оформлення спадщини.

На підставі ст.ст.315, 328, 1218, 1222, 1225, 1264, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 48, 76,81, 206, 259, 263-268 ЦПК України, Постановою пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на житловий будинок, загальною площею 84,3 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м., літ. «А», веранда літ. «а», ганок з козирком, сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «в», літня кухня літ. «Г», погріб літ. «п/Г», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, ворота №3, які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.