Справа № 565/38/24
Провадження № 2/565/109/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області

під головуванням суддіДемчини Т.Ю.
з участю секретаря судового засіданняАлексейчик А.О.,
представника позивачаОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 52723,00 грн. заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного ОСОБА_2 з ТОВ «СС ЛОУН» договору позики № 1532219-А від 05.08.2021, відповідачка отримала кредит на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник ОСОБА_2 порушила умови укладеного договору щодо своєчасності повернення позичених коштів та сплати відсотків, у зв`язку з чим станом на 24.10.2021 у неї утворилась заборгованість у розмірі 52723,00 грн., у тому числі по поверненню тіла позики у розмірі 19950,00 грн., та 30773,00 грн. по сплаті процентів. ТОВ «СС ЛОУН» 10.11.2021 укладено договір факторингу з ТОВ «Фінфорс», відповідно до умов якого до позивача перейшли права вимоги стягнення заборгованості за укладеним ОСОБА_2 договором позики № 1532219-А від 05.08.2021.

Ухвалою суду від 18.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 07.02.2024, за клопотанням відповідачки постановлено розглядати дану цивільну справу в порядку загального позовного провадження.

У відзиві на позов ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала в повному обсязі та зазначила, що 05.08.2021 договору позики з ТОВ «СС ЛОУН» у електронному вигляді не укладала, будь-яких додаткових угод до нього не підписувала, грошові кошти у позику у серпні 2021 року від ТОВ «СС ЛОУН» не отримувала, у січні 2021 року укладала з ТОВ «СС ЛОУН» кредитний договір, грошові кошти за яким у повному обсязі повернула 03.01.2021 у розмірі 13600,00 грн. і в подальшому до товариства за позикою не зверталась, а тому припускає, що ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «Фінфорс» використали наявні у їх розпорядженні її персональні дані та підробили укладення від її імені в електронному вигляді договору позики з метою стягнення з неї неіснуючої заборгованості. З приводу неправомірних дій ТОВ «СС ЛОУН», що виражались у телефонних дзвінках до ОСОБА_2 з вимогою погасити неіснуючу заборгованість, вона зверталась до Вараської окружної прокуратури з відповідною заявою. Вважає недоведеним факт укладення нею договору позики з ТОВ «СС ЛОУН». У відзиві зазначається, що підвищення процентної ставки суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Повідомлення про відступлення прав вимоги від ТОВ «СС ЛОУН», як зазначила ОСОБА_2 у відзиві на позов, вона не отримувала.

Відповідь на відзив стороною позивача до суду не подавалась.

У письмових поясненнях представник позивача зазначає, що у виписках АТ «Ощадбанк» по рахунку ОСОБА_2 , витребуваних судом за клопотанням сторони позивача, наявні відомості про надходження 05.08.2021 на картковий рахунок відповідачки 19950,00 грн., при цьому у виписці абревіатура відправника цих коштів співпадає з абревіатурою ТОВ «ФК «Сан-Райз Фінанс», з яким ТОВ «СС ЛОУН» було укладено відповідний договір на проведення за замовленням останнього оплати у платіжних системах як ліцензованого виду діяльності. Вказані кошти, як вбачається з цих виписок, у той же день були спрямовані ОСОБА_2 на погашення мікропозики «Moneyveo». Надану відповідачкою виписку по рахунку представник позивача вважає сумнівним доказом, оскільки суду наданий лише її фрагмент. Відтак, сторона позивача вважає доведеним факт перерахування ТОВ «СС ЛОУН» на картковий рахунок ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 19950,00 грн., а відтак, і факт укладення відповідного договору в електронному вигляді. За переконанням представника позивача, викладеним у письмових поясненнях, аргументи відповідачки про необізнаність з переданням права вимоги за договором позики від ТОВ «СС ЛОУН» до ТОВ «Фінфорс» є неспроможними, адже на користь первісного кредитора позичальником ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики також не виконані. Заперечується стороною позивача також і збільшення процентної ставки за договором про споживчий кредит.

У письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначає, що позивач діє недобросовісно, позивачем не доведено укладення спірного договору між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_2 , у тому числі відсутні докази проходження нею ідентифікації, факту перерахування 05.08.2021 на рахунок ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 19950,00 грн., у тому числі саме ТОВ «СС ЛОУН», а не іншою особою, факт їх отримання відповідачкою, факт неналежного виконання нею своїх зобов`язань перед позичальником. Оскільки у неї не виникло зобов`язань перед ТОВ «СС ЛОУН», неспроможним є і передання права такої вимоги до ТОВ «Фінфорс».

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кеню Д.В. повністю підтримав позовні вимоги та пояснив, що 05.08.2021 ОСОБА_2 уклала з ТОВ «СС ЛОУН» договір позики в електронному вигляді, шляхом оформлення заявки на відповідному електронному ресурсі, проходження електронної ідентифікації, за умовами цього договору отримала 05.08.2021 грошові кошти у позику у розмірі 19950,00 грн. на 30 днів, на умовах сплати процентів за встановленою у публічній оферті ставкою. По закінченні строку дії договору позики ОСОБА_2 на умовах і в порядку, встановлених укладеним договором, 03.09.2021 погасила нараховані відсотки у розмірі 2977,50 грн. та уклала в електронному вигляді додаткову угоду до договору позики, шляхом оформлення заявки на відповідному електронному ресурсі, продовживши таким чином термін кредитування на 30 днів, з 04.09.2021 по 03.10.2021. За цей період їй було нараховано 11910,30 грн. процентів. Проте свої зобов`язання по поверненню тіла кредиту та сплати відсотків ОСОБА_2 не виконала, і у дію вступила угода договору про автопролонгацію договору та строку позики на 20 днів, з 04.10.2021 по 23.10.2021, з нарахуванням за цей період процентів у розмірі 11930,20 грн. Проте і 23.10.2021 ОСОБА_2 не повернула грошові кошти позичальнику та не сплатила проценти, у зв`язку з чим, на підставі умов укладеного договору, процентну ставку за період кредитування з 05.08.2021 по 03.09.2021 було перераховано та донараховано їй процентів за цей період у розмірі 8932,50 грн. Таким чином, загальний розмір процентів, не сплачених ОСОБА_2 , склав 32773,00 грн. Представник позивача зауважив, що у позовній заяві допущено арифметичну помилку у зазначенні розміру несплачених ОСОБА_2 процентів, оскільки зазначено, що їх розмір складає 30773,00 грн., проте позовні вимоги не уточнялись через те, що загальний розмір вимог до відповідачки (52723,00 грн. як сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19950,00 грн. та процентів у розмірі 32773,00 грн.) зазначена правильно. Представник позивача звертав увагу суду на ту обставину, що, як вбачається з банківської виписки по рахунку ОСОБА_2 , грошові кошти в сумі 19950,00 грн., отримані від ТОВ «СС ЛОУН», у той же день були спрямовані нею на погашення мікропозики «Moneyveo».

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та стверджувала, що будь-яких договорів в електронному вигляді 05.08.2021 з ТОВ «СС ЛОУН» не укладала, коштів від них не отримувала, ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «Фінфорс», за її переконанням, скористались наявними у їх розпорядженні її персональними даними. Причини зазначення у виписках по рахунку АТ «Ощадбанк», наданих на вимогу суду, зарахування 05.08.2021 на її картковий рахунок 19950,00 грн. пояснити не змогла, припускає, що це кошти, які не мають відношення до її правовідносин з ТОВ «СС ЛОУН». В подальшому відповідачка до суду не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Судом встановлено, що між ТОВ «СС ЛОУН» та відповідачкою ОСОБА_2 05 серпня 2021 року укладено кредитний договір № 1532219-А, за умовами якого ОСОБА_2 отримала в позику грошові кошти у розмірі 19950,00 грн. строком на 30 днів, з 05.08.2021 по 03.09.2021 включно, з терміном повернення кредиту 03.09.2021, на умовах сплати процентів за акційною процентною ставкою у розмірі 0,4975 % за кожен день користування кредитними коштами, з розрахунку 475,94 % реальної річної процентної ставки, та зобов`язалась повернути кредитні кошти 03.09.2021 у розмірі 19950,00 грн. та сплатити 2977,50 грн. процентів, а всього повернути 22927,50 грн. (п.п.2.1, 2.6.1 2.6.6, Розділ 3 графік платежів).

Згідно з п.4.7 кредитного договору № 1532219-А від 05.08.2021, позичальник підтверджує, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором є аналогом власноручного підпису позичальника та вважається вчиненим особисто позичальником, а документи, підписані таким шляхом, є аналогом документів, підписаних на паперовому носії, і мають повну юридичну силу.

Вказаний договір укладений шляхом акцептування відповідачкою ОСОБА_2 публічної оферти ТОВ «СС ЛОУН», і документи, що підтверджують його укладення, а також містять істотні умови договору позики, зокрема: Кредитний договір № 1532219-А від 05.08.2021, Паспорт кредиту, Угода до кредитного договору № 1532219-А від 05.08.2021 (автопролонгація) підписані електронним підписом позичальника ОСОБА_2 .

За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Як стверджує позивач, вказаний договір та інші документи, що підтверджують правочин, підписані позичальником ОСОБА_2 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, при цьому 05.08.2021 позичальнику на рахунок АТ «Ощадбанк» за розпорядженням ТОВ «СС ЛОУН» уповноваженою юридичною особою - ТОВ «ФК «Сан-Райз Фінанс», що має відповідну ліцензію та договір з кредитодавцем, переведено грошові кошти у розмірі 19950,00 грн.

Відповідачкою вищезазначені обставини категорично заперечуються, не визнається нею як факт укладення в електронній формі договору позики від 05.08.2021, так і отримання грошових коштів на власний картковий рахунок.

Ухвалою суду від 18.01.2024 за клопотанням позивача про витребування доказів, у АТ «Ощадбанк» витребувано інформацію про те, чи було емітовано ОСОБА_2 платіжну карту, виписку по рахунку, відкритому до платіжної картки, інформацію у підтвердження перерахування на платіжну картку ОСОБА_2 коштів за період з 04.08.2021 по 08.08.2021, а також про фінансовий номер її телефону.

На виконання вказаної ухвали суду у частині витребування доказів, Філією «Рівненське обласне управління» АТ «Ощадбанк» 08.02.2024 суду надано наступну інформацію та документи.

Як вбачається з Інформації по клієнту « ОСОБА_2 », вказаній особі 05.06.2020 відкрито рахунок НОМЕР_1 (зарплатний), до якого емітовано електронний платіжний засіб банківську платіжну картку № НОМЕР_2 терміном дії до 06/25.

З Виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 за період з 04.08.2021 по 08.08.2021 вбачається, що 05.08.2021 об 11:47 год. на вказаний картковий рахунок ОСОБА_2 поступили грошові кошти у розмірі 19950,00 грн., деталі транзакції: «Зарахування переказу на рахунок СН Payment UKR Kyiv FCSR НОМЕР_3 », які 06.08.2021 зараховано на платіжну картку № НОМЕР_2 . Вказаною випискою підтверджується також, що 06.08.2021 зі вказаної картки здійснено переказ, деталі транзакції: «Переказ коштів з рахунку через UKR KYIV CARD2ANY MONEYVEOSC2A 501117 W0000091» в сумі 22060,75 грн.

На виконання вказаної ухвали суду у частині витребування доказів, інформацію та документи 15.02.2024 надано також бек-офісом АТ «Ощадбанк».

Так, з Виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 за період з 04.08.2021 по 08.08.2021 вбачається, що 06.08.2021 на картковий рахунок ОСОБА_2 зараховано грошові кошти у розмірі 19950,00 грн., призначення платежу: «UKR Kyiv FCSR CC 501114».

До відзиву на позовну заяву відповідачкою ОСОБА_2 також надано копію Виписки по картковому рахунку, наданою ТВБВ № 10017/080 філії «Рівненське обласне управління» АТ «Ощадбанк» за період з 01.08.2021 по 30.09.2921. Зі змісту наданої копії вбачається, що інформація про переказ коштів у розмірі 19950,00 грн. 05.08.2021 чи їх зарахування на картковий рахунок 06.08.2021 відсутня. При цьому з наданої копії вбачається, що Виписка по картковому рахунку налічує 23 аркуші, з яких суду надано два, останні транзакції датовані 05.08.2021.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім інших засобів, письмовими доказами. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За клопотанням відповідачки судом було оголошено перерву під час розгляду справи з метою надання їй можливості надати суду оригінал отриманої у АТ «Ощадбанк» виписки по картковому рахунку та з`ясувати причини розбіжностей у виписках у частині наявності/відсутності відомостей про зарахування на її рахунок 05.08.2021 (на картковий рахунок 06.08.2021) грошових коштів у розмірі 19950,00 грн., отримання яких відповідачкою оспорюється. Проте, оригінал виписки по рахунку, наданої відповідачкою до суду у копії, а також будь-які інші документи АТ «Ощадбанк» у підтвердження тієї обставини, що грошові кошти у розмірі 19950,00 грн. 06.08.2021 на її картковий рахунок не поступали, суду не надано.

Разом з тим, позивачем суду подано Договір № 6 від 12.10.2020 на переказ коштів, укладений ТОВ «СС ЛОУН» з ТОВ «Фінансова компанія «САН-РАЙЗ ФІНАНС», за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «САН-РАЙЗ ФІНАНС» забезпечує переказ коштів, ініційованих у безготівковій формі ТОВ «СС ЛОУН» відповідно заяв на переказ коштів на користь отримувачів фізичних осіб, що уклали з ТОВ «СС ЛОУН» договори про надання коштів у позику (у тому числі на умовах фінансового кредиту).

Дві виписки по рахунку ОСОБА_2 , надані структурними підрозділами АТ «Ощадбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, містять інформацію про зарахування на картковий рахунок ОСОБА_2 06.08.2021 грошових коштів у розмірі 19950,00 грн. При цьому ці виписки містять дані про те, що відповідачкою не ініціювалось питання їх повернення як помилково зарахованих на рахунок, натомість у день їх надходження ці кошти разом з іншими наявними на її рахунку були перераховані іншій фінансовій установі.

Натомість копія виписки по рахунку ОСОБА_2 , надана відповідачкою, у якій відсутні відомості про зарахування на її картковий рахунок 06.08.2021 грошових коштів у розмірі 19950,00 грн., є неповним документом, оскільки містить копії лише двох з 23 аркушів, крім того, вказана копія не засвідчена належним чином, а в оригіналі вказаний документ суду не наданий. Відтак, у суду наявні підстави, передбачені ст.95 ЦПК України, не брати цю копію до уваги як доказ.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним, що на рахунок відповідачки ОСОБА_2 у АТ «Ощадбанк» 05.08.2021 було перераховано та 06.08.2021 зараховано на її картковий рахунок грошові кошти у розмірі 19950,00 грн. Сума цих коштів та дата їх перерахування співпадає з відомостями, зазначеними у Кредитному договорі № 1532219-А від 05.08.2021.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19).

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачці за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду «f52480», який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений сторонами.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Таким чином, суд вважає доведеним, що між ОСОБА_2 та ТОВ «СС ЛОУН» був укладений кредитний договір в електронному вигляді шляхом застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаного договору є додатки до нього, також підписані електронним цифровим підписом позичальника, у тому числі графік платежів, інформація про кредитодавця та про кредит, включаючи основні умови кредитування, розмір реальної процентної ставки, інші істотні умови кредитного договору. Вказані висновки суду узгоджуються з практикою Верховного Суду, зокрема, викладеною у постанові від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20.

За умовами укладеного ТОВ «СС ЛОУН» зОСОБА_2 05 серпня 2021 року кредитного договору № 1532219-А, відповідачка отримала у позику грошові кошти у розмірі 19950,00 грн. строком на 30 днів, з 05.08.2021 по 03.09.2021 включно, з терміном повернення кредиту 03.09.2021, на умовах сплати процентів за акційною процентною ставкою у розмірі 0,4975 % за кожен день користування кредитними коштами, з розрахунку 475,94 % реальної річної процентної ставки, та на інших умовах, передбачених Паспортом кредиту, Правилами надання коштів в кредит ТОВ «СС ЛОУН», затверджених наказом ТОВ «СС ЛОУН» № 3011-1 від 30.11.2020, як невід`ємних частин укладеного договору.

03.09.2021 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору №1532219-А від 05.08.2021 про продовження строку дії договору, за умовами якої надання кредиту в сумі 19950,00 грн. пролонговується на строк 30 днів, з 04.09.2021 по 03.10.2021, зі сплатою процентів за стандартною процентною ставкою 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування, зі сплатою 03.10.2021 31860,30 грн., у тому числі 19950,00 грн. тіла кредиту та 11910,30 грн. процентів.

Одночасно з укладенням вищезазначеної додаткової угоди, відповідачкою укладено Угоду від 03.09.2021 до кредитного договору № 1532219-А від 05.08.2021 (автопролонгація), що вступає в силу з 04.10.2021 у випадку застосування автопролонгації відповідно до умов кредитного договору, за умовами якої надання кредиту в сумі 19950,00 грн. пролонговується на строк 20 днів, з 04.10.2021 по 23.10.2021, зі сплатою процентів за підвищеною процентною ставкою 2,99 % від суми кредиту за кожен день користування, зі сплатою 23.10.2021 52723,00грн., у тому числі 19950,00 грн. тіла кредиту та 35750,00 грн. процентів.

Вищезазначені додаткові угоди підписані відповідачкою шляхом зазначення надісланого кредитором за допомогою засобів зв`язку одноразового ідентифікатору у вигляді смс-коду «f536328», який відповідачка використала для підтвердження їх підписання.

Зі змісту позовної заяви, пояснень представника позивача в судовому засіданні та довідки ТОВ «СС ЛОУН» № 10/11-С від 10.11.2021 судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_2 на виконання умов вищезазначеного кредитного договору сплачено 2977,50 грн. процентів. Інші платежі у повернення кредиту та сплати відсотків за вищезазначеним договором, як стверджує позивач, відповідачкою не здійснювались, що нею під час розгляду справи не спростовано.

Таким чином, станом на 23.10.2021 заборгованість ОСОБА_2 перед ТОВ «СС ЛОУН» склала 52723,00 грн., у тому числі заборгованість по поверненню тіла кредиту 19950,00 грн., та зі сплати процентів за користування ним у розмірі 32773,00 грн. Детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором наведений у довідці ТОВ «СС ЛОУН» № 10/11-С від 10.11.2021. Суд вважає його правильним та таким, що відповідає умовам укладеного договору та додаткових угод до нього.

Враховуючи викладене, на підставі ст.526 ЦК України суд вважає наявними підстави для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у вищезазначеному розмірі.

Статтями 512-514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 10 листопада 2021 року між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «Фінфорс»укладено договір факторингу № 8, за умовами якого ТОВ «СС ЛОУН»відступило на користь ТОВ «Фінфорс» за плату права грошової вимоги ТОВ «СС ЛОУН»до позичальників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників. Конкретний склад грошових вимог наведено у Додатку № 1 до договору факторингу № 8 від 10.11.2021 Реєстрі прав грошових вимог. Передання грошових вимог оформлено їх Актом приймання-передачі.

Як вбачається з Витягу від 10.11.2021 з Реєстру прав грошових вимог до договору факторингу № 8 від 10.11.2021, за цим договором передано право грошової вимоги до ОСОБА_2 , порядковий номер вимоги у Реєстрі 352, РНОКПП НОМЕР_4 , за цивільно-правовою угодою № 1532219-А від 05.08.2021, сума заборгованості позичальника за яким станом на 10.11.2021 становить 52723,00 грн., у тому числі за основною сумою боргу 19950,00 грн., за процентами 28783,00 грн., підвищеними процентами 3990,00 грн.

У заявах по суті справи ОСОБА_2 заперечує одержання від ТОВ «СС ЛОУН» чи ТОВ «Фінфорс» повідомлення про відступлення права грошової вимоги до неї. Доказів отримання нею такого повідомлення позивачем суду також не надано.

Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч.2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

За умови неотримання боржником ОСОБА_2 повідомлення про відступлення права вимоги, відповідачка не мала перешкод у реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунок первісного кредитора, згідно умов укладеного між ними кредитного договору. Разом з тим, ОСОБА_2 не надала жодних доказів сплати кредитної заборгованості як на рахунок первісного кредитора ТОВ "СС ЛОУН", так і на рахунок нового кредитора ТОВ "Фінфорс".

Крім того, умовами п.10.1.7 укладеного між сторонами кредитного договору № 1532219-А від 05.08.2021 передбачено, що кредитодавець має право переуступити своє право вимоги третім особам без згоди на це позичальника (заміна сторони кредитодавця).

Відповідачка не надала суду жодних доказів сплати кредитної заборгованості, заявленої у позові до стягнення, як на рахунок первісного кредитора, так і на рахунок позивача у справі.

Таким чином, суд встановив, що за зобов`язаннями ОСОБА_2 перед ТОВ «СС ЛОУН» за кредитним договором № 1532219-А від 05.08.2021 право вимоги у передбаченому законом порядку перейшло до ТОВ «Фінфорс».

За таких обставин суд вбачає правові підстави для стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за вищезазначеним договором у розмірі 52723,00 грн. на користь нового кредитора - позивача ТОВ «Фінфорс».

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Приписами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію Додатку від 10.11.2023 до договору про надання правової допомоги від 20.02.2023, укладеного ТОВ «Фінфорс» з адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери», за змістом якого правнича допомога, надана у зв`язку з підготовкою документів щодо стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, склала 7000,00 грн., у тому числі: оформлення документів щодо надання правничої допомоги 500,00 грн., збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності справи та платіжних реквізитів для сплати судового збору 1500,00 грн., складання позовної заяви, її друк та підписання 2500,00 грн., формування додатків до позовної заяви та засвідчення копій 1000,00 грн., складання процесуальних заяв, клопотань, заперечень тощо 1000,00 грн., відправка позову до суду, формування матеріалів адвокатського досьє 500,00 грн. Також суду подано платіжну інструкцію від 30.11.2023 про сплату ТОВ «Фінфорс» на рахунок АБ «Герман Гурський та партнери» 7000,00 грн., копію Договору про надання професійної правничої допомоги від 11.03.2024, укладеного між ТОВ «Фінфорс» та адвокатом Кеню Д.В., Додаток № 4 до нього, за змістом якого правнича допомога, надана адвокатом Кеню Д.В. у зв`язку з судови провадженням щодо стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, склала 3000,00 грн., у тому числі: консультація 1000,00 грн., підготовка процесуальних документів, формування додатків, засвідчення копій документів - 2000,00 грн. Отже, загальний розмір витрат ТОВ «Фінфорс» на правничу допомогу склав 10000,00 грн. та заявлений представником позивача до стягнення.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, вважаючи їх завищеними, з огляду на типовість справи, значний досвід адвокатів Гурського Г.Ю. та ОСОБА_1 щодо участі у цивільних справах від імені ТОВ «Фінфорс», необґрунтоване завищення вартості послуг, до 1000,00 грн.

Виконуючи вимоги процесуального закону щодо оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвокатів встановленим процесуальним законом критеріям, суд вважає завищеною і такою, що не відповідає складності справи та обсягу наданих послуг та виконаних робіт суму витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., враховуючи типовість справи, обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки позовної заяви та заяв з процесуальних питань.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір був обґрунтованим (рішення від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 02.06.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України"). Згідно з висновками ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" (рішення від 28.11.2002), відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає, що стороною позивача не обґрунтовано належним чином суму в розмірі 10000,00 грн. як витрат на правничу допомогу. З огляду на вищенаведене, за переконанням суду, витрати на професійну правничу допомогу слід стягнути з відповідачки на користь позивача у розмірі 5000,00 грн. Вказана сума, на думку суду є співмірною зі складністю справи, обсягом наданих послуг, відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Таким чином, загальний розмір судових витрат позивача, визнаний судом обґрунтованим, складається з: витрат зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у визнаному судом обґрунтованим розмірі 5000,00 грн., і загальний розмір таких витрат складає: 2684,00 грн. + 5000,00 грн. = 7684,00 грн. Вказані витрати на підставі ст.141 ЦПК України підлягають покладенню на відповідачку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.526, 530, 634, 639, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 223, 258-259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» 52723 (п`ятдесят дві тисячі сімсот двадцять три) грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» судові витрати у розмірі 7684 (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», , місцезнаходження: 01042, м.Київ, вул.Іоанна Павла ІІ, 4/6, корп.В, каб.508-2.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складене 20 листопада 2024 року.

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина