ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року місто Київ

Справа № 761/14493/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16490/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів Мазурик О. Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бойчук Наталії Петрівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року (ухвалено у складі судді Саадулаєва А.І., інформація про дату складання повного рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

18 квітня 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків. Предметом позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (том 2 а. с. 238), є стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача завданих збитків в сумі 3 098 956,25 грн, що є еквівалентом 81 250,00 доларів США.

Позов мотивований тим, що позивачка є власницею 1/10 частки квартири АДРЕСА_1 . Указана квартира з червня 2003 року без її згоди надавалася в оренду посольству США, проте жодних доходів від такої оренди позивачка не отримувала до 11 серпня 2017 року, коли в договір оренди були внесені зміни, якими позивача та її матір записано як орендодавців.

Таким чином, у період з червня 2003 року по серпень 2017 року позивачу завдані збитки у формі неотриманого доходу за договором про надання квартири в оренду у розмірі 81 250 доларів США, які вона просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 , яка виконуючи повноваження за довіреністю від імені ОСОБА_7 укладала договори оренди та додаткові угоди до нього, а тому на підставі статей 1190 та 543 ЦК України вона має відповідати як солідарний боржник перед позивачем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, Бойчук Н.П. в інтересах ОСОБА_2 09 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що укладаючи договір оренди від імені ОСОБА_7 , відповідачка була зобов`язана діяти правомірно та добросовісно, не порушуючи прав інших осіб. Відповідачці, як і ОСОБА_7 було достеменно відомо про те, що співвласницею квартири є Позивачка у цій справі, але в порушення її прав у договір оренди були включені неправдиві положення про те, що ОСОБА_7 є єдиним власником квартири і прав третіх осіб договір не зачіпає.

У порушення норм статей 358 та 359 ЦК України, ОСОБА_7 та відповідачка, яка діючи за довіреністю від останнього, вчинили спільні дії спрямовані на порушення прав позивачки, без її на те згоди (а також без згоди її матері) розпорядились майном, що належало, крім ОСОБА_7 , ще позивачці та ОСОБА_10 на праві власності, і отримували від цього, в тому числі і належні позивачці, як співвласнику зданого в оренду майна, прибутки.

Зазначає, що шлюбний контракт відповідачки і ОСОБА_7 не має значення для справи, оскільки цей контракт регулює відносини легітимно набутого подружжям в період шлюбу, а не спільними діями протизаконно привласненого чужого майна.

З посиланням на постанову Верховного Суду від 13 грудня 2019 року у справі № 638/18231/15, вказує, що відповідно до статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Такими особами в цій справі є ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , які своїми спільними неправомірними діями заподіяли шкоди позивачці, оскільки отримували кошти за здачу в оренду квартири та розпоряджались частиною коштів від оренди, що належали позивачці.

Наголошує, що у відповідності до положень ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За викладених обставин вважає, що ОСОБА_3 є належним відповідачем у цій справі. При цьому завдана шкода підлягає стягненню з Відповідачки не як з дружини ОСОБА_7 , не як з його спадкоємиці, а як з особи, яка спільно з іншою особою спільними діями заподіяла шкоду і несе солідарну відповідальність по її відшкодуванню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Січевлюк-Врублевський Т.С. проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Бойчук Н.П. апеляційну скаргупідтримала в повному обсязі, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній. Додатково пояснила, що на рахунок ОСОБА_7 надходили кошти виключно за надання квартири в оренду. Зазначила, що відповідач діяла не просто як представник, а ще і як завдавач шкоди, оскільки саме вона знімала кошти з рахунку ОСОБА_7 , що підтверджується випискою, з якої вбачається користування рахунком навіть після смерті ОСОБА_7 . Вважала, що будучи повіреною, ОСОБА_3 діяла неправомірно, а тому вона має відповідати як солідарний боржник.

Представник відповідача - адвокат Січевлюк-Врублевський Т.С. заперечував проти апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні. Указав, що позивачем не доведено, що кошти з рахунку використовувалися саме відповідачем та у власних інтересах. Вважав, що відповідач не може відповідати за обов`язками ОСОБА_7 з огляду на положення шлюбного контракту.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 20 грудня 2001 року ОСОБА_7 та ОСОБА_10 подарували ОСОБА_2 , 1/10 частку квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2009 року у цивільній справі №2-4535/09 вимоги ОСОБА_2 було задоволено в повному обсязі. Вирішено вселити її у квартиру АДРЕСА_1 ; визначено порядок користування вказаною квартирою, за яким їй у користування було виділено дитячу кімнату площею 34,31 кв.м., а коридори, санвузли, душові кімнати, ванну кімнату, кухню-столову, кладову - залишено у спільному користуванні; зобов`язано ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року у справі №2610/19773/2012 поділено спільне майно подружжя, а саме:

- визнано за ОСОБА_10 право власності на 9/20 частин квартири АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_7 право власності на 9/20 частин квартири АДРЕСА_1 ;

- визнано за ОСОБА_10 право власності на 1/2 частини критої автомобільної стоянки АДРЕСА_2 ;

- визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частини критої автомобільної стоянки АДРЕСА_2 .

Як вбачається з чергового договору оренди квартири, укладеного 09 квітня 2013 року між ОСОБА_7 , від імені якого діяла за довіреністю відповідачка у цій справі і США, представленими ОСОБА_11 з Посольства Сполучених Штатів Америки в м. Києві, квартира передавалась в оренду для використання як дипломатична установа США для будь-яких інших цілей відповідно для потреб Орендаря. Вартість оренди становила 60 000 доларів США на рік на умовах передоплати один раз на три місяці на відповідний рахунок ОСОБА_7 . Строк оренди становив 3 роки - починаючи з 01 травня 2013 року до 30 квітня 2016 року.

29 квітня 2016 року до вказаного договору оренди було внесено поправку № 1, відповідно до якої строк дії договору було продовжено на 6 років - до 30 квітня 2022 року. Суму орендної плати було змінено на 50 000 доларів на рік.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 виданим у Французькій республіці.

Як спадкоємиця після смерті чоловіка ОСОБА_7 , ОСОБА_3 у спадок отримала право власності на 9/20 частин квартири АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_7 і вступу у спадщину ОСОБА_3 , 11.08.2017 року до чергового договору оренди квартири були внесені відповідні поправки, за якими ОСОБА_2 та ОСОБА_10 було включено в якості орендодавців і вони почали отримувати з того часу за цим договором орендну плату.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено, що відповідач у даній справі порушувала права позивача та могла вплинути на відновлення порушених прав . Суд виснував, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Пред`являючи позов, ОСОБА_2 посилалась на те, що внаслідок протиправних дій відповідачки, яка діяла за довіреністю в інтересах ОСОБА_7 та самого ОСОБА_7, їй було завдано збитків у вигляді неотриманої орендної плати, яка зараховувалася на картку ОСОБА_7 , та до якої відповідачка має доступ. Вважала, що відповідач діяла неправомірно разом із ОСОБА_7 підписуючи договори оренди, оскільки знала про належність позивачці та її матері часток у квартирі, яку передавали в оренду.

За загальним правилом, яке встановлено у частині першій статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 740/967/16-ц.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить протиправність дій, наявність шкоди та її розмір й причинно-наслідковий зв`язок.

Позивач зазначене не довела.

Стверджуючи про протиправність дій ОСОБА_3 позивач указує, що відповідач достовірно знала про те, що співвласницею квартири є позивачка, проте все одно підписала договір оренди, у якому вказана неправдива інформація про те, що ОСОБА_7 - її довіритель, є єдиним власником квартири і права третіх осіб договір не порушує.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи скаржника як безпідставні з огляду на те, що ОСОБА_3 діяла в порядку представництва ОСОБА_7 на підставі довіреності.

Правовідносини, що склались фактично стосуються укладення договору оренди квартири без згоди всіх співвласників, та позбавлення їх права на частину орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Обов`язок з відшкодування збитків, завданих неотриманням орендної плати за свою частку квартири, виник у ОСОБА_7 , який є стороною договорів оренди квартири та в порушення прав позивачки одноособово отримував гроші за надання квартири в оренду. Факт обізнаності/необізнаності ОСОБА_3 про права позивачки на частку від орендної плати та/або власність позивачки на частину орендованої квартири не створює для неї обов`язків з відшкодування шкоди, завданої укладенням договорів оренди без згоди позивачки.

Посилання позивача на статтю 1190 ЦК України як на підставу для відповідальності саме ОСОБА_3 колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За змістом зазначеної норми закону спільною вважається шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб. Для настання солідарної відповідальності у разі заподіяння шкоди необхідно встановити, що діяння заподіювачів шкоди були об`єднані спільним протиправним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їхніх спільних дій. При цьому у заподіянні шкоди спільними діями має місце єдність дій заподіювачів, яка полягає у такому їх взаємозв`язку, при якому виключення хоча би однієї із цих дій із комплексу діянь співзаподіювачів не призводить до виникнення спільного шкідливого результату.

Як вбачається із обставин справи саме ОСОБА_7 , як сторона договору оренди був юридично відповідальним за те, що він одноособово отримував кошти від цієї оренди, незважаючи на те, що приміщення на праві власності окрім нього належало і іншим особам. Так, ОСОБА_7 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_3 на підписання договору оренди квартири. При цьому фактично договір був підписаний тільки ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_7 .

Доводи представника позивача про те, що ОСОБА_3 мала право на розпорядження рахунком ОСОБА_7 та розпоряджалась ним як до так і після його смерті, не свідчать про спричинення збитків позивачу з вини ОСОБА_3 , яка розпоряджаючись коштами за життя ОСОБА_7 також діяла не в своїх інтересах, а в інтересах власника цих коштів.

Після отримання відповідачкою у спадщину права на частку в квартирі, до договору оренди були внесені зміни з зазначенням позивача, як особи що також передає в оренду свою власність.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 1190 ЦК України, оскільки спільності дій ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в розрізі порушення прав позивачки на отримання частки доходу від надання квартири в оренду судом не встановлено. Відповідно не може бути застосована частина перша статті 543 ЦК України як підстава для пред`явлення позову саме до ОСОБА_3 як солідарного боржника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року в справі № 947/6589/21 (провадження № 61-10253св23)).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Таким чином, висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог , заявлених до представника ОСОБА_3, через те, що вона є неналежним відповідачем є правильним.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до власного тлумачення скаржником норм матеріального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Бойчук Наталії Петрівни в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2024 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська