СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/14536/24

пр. № 2/759/4780/24

06 листопада 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судового засідання Вінцковської О.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та просив суд зняти обтяження (арешт) реєстраційний номер обтяження: 8999604, зареєстровано 27.08.2009 о 12:44:29 року за №8999604 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 73, підстава обтяження: Постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві - Мірзоєва Н.М., АК №451364, 26.08.2009 року, власник: ОСОБА_1 , об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, заявник: Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві, код: 34999049, 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, код: 34999049, 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником наступного майна: - квартири загальною площею 46,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житлового будинку загальною площею 28,4 кв.м , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельної ділянки, загальною площею 0.1798 га, кадастровий номер - :02:002:0126. земельної ділянки, загальною площею - 0.133 га, кадастровий номер - :02:002:0125, автомобіля ВАЗ 21150, реєстраційний номер - НОМЕР_1 , 2004 року випуску, VIN - НОМЕР_2 .

У лютому 2024 року він звернувся до приватного нотаріуса щодо відчуження належного йому на праві приватної власності майна на користь іншої особи. При перевірці нотаріусом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта було виявлено обтяження (реєстраційний номер обтяження: 8999604) Заявником та обтяжувачем у даному виконавчому провадженні є відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (далі у тексті - Відповідач). Він звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту із належного йому майна. 20.03.2024 року отримав відповідь згідно якої строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становив 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становив 1 (один) рік, а тому не має можливості ідентифікувати арешт накладений згідно постанови №451364 виданої 26.08.2009 відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. 02.04.2024 року.

Він звернувся до Міністерства юстиції України із зверненням щодо надання інформації по виконавчим провадженням щодо нього, а також щодо можливих підстав накладення арешту на його майно та отримання відповідних документів. 11.04.2024 року Міністерством юстиції України йому було надано відповідь та повідомлено що згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 26.08.2009 № АК 451364 накладено арешт на його майно обтяження №8999604. Система не містить відомостей про винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника при здійсненні виконавчих проваджень №№: 9923279, 21277984, а тому в інший спосіб, окрім скасування арешту в судовому порядку він захистити своє порушене право не може. Разом з цим, наразі не існує жодних доказів, які б вказували на потребу в арешті належного йому майна, тому з метою виключення вищевказаного запису про обтяження він звернувся до суду та просить позов задовольнити.

Процесуальні дії

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 37-38).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 40-41).

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, повідомлені належним чином, представник позивача направив до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 50).

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, керуючись вимогами ст.ст. 130, 280 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 30.09.2021 року № 4-239, 4-237, 4-235 спадщина на яку видано свідоцтва складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною будівель, споруд, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1798 гектарів, кадастровий номер № :02:002:0126, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1330 гектарів, кадастровий номер № :02:002:0125,за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 (а.с. 25, 26, 27).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.09.2021 року № 4-233 - 1/2 частина кв. АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 (а.с. 27).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.09.2021 року № 4-241 - 1/2 частина кв. АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 (а.с. 28).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 23.04.2001 року 1/3 частина квартира кв. АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.29).

Автомобіль марки «ВАЗ 21150», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2004 належить ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 34).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 378362463 від 14.05.2024 року ОСОБА_1 є власником квартири загальною площею 46,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житлового будинку загальною площею 28,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельної ділянки, загальною площею 0.1798 га, кадастровий номер - :02:002:0126. земельної ділянки, загальною площею - 0.133 га, кадастровий номер - :02:002:0125, автомобіля ВАЗ 21150, реєстраційний номер - НОМЕР_1 , 2004 року випуску, VIN - НОМЕР_2 (а.с. 17-18).

Листом від 20.03.2024 року Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становив 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становив 1 (один) рік, а тому не має можливості ідентифікувати арешт накладений згідно постанови №451364 виданої 26.08.2009 відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. 02.04.2024 року (а.с. 24).

Листом Міністерства юстиції України від 11.04.2024 року № 55525/с-11070/20.3.1 повідомлено, що згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 26.08.2009 № АК 451364 накладено арешт на його майно обтяження №8999604. Система не містить відомостей про винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника при здійсненні виконавчих проваджень №№: 9923279, 21277984 (а.с. 19-21).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року №61-3814св22 (справа №2/0301/806/11), викладено правовий висновок, згідно з яким застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

Згідно частини 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, крім частини 4 статті 59 Закону, може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 1, 2 п. 2 постанови від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - постанова) позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови, зокрема, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2024 року позивач звернувся до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та отримав відповідь, що надати інформацію про перебування на виконанні у відділі виконавчої служби у 2009 році відповідного виконавчого провадження, в ході якого державним виконавцем 15.03.2009 року № АК 451364 накладено арешт на майно ОСОБА_1 не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження та журнали реєстрації вхідної кореспонденції вказаного відділу знищено у встановленому порядку за закінченням строків зберігання (а.с. 19-21).

Відповідно до номенклатури справ Відділу, п. 9.9. наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» (втрата чинності від 19.07.2017 р.), розділу XI п. 2 наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2017 р. № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву Відділу, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких станови 1 (один) рік. Після проходження вищезазначеного строку виконавчі провадження вилучаються для знищення.

Тому підстава накладання арешту у вказаній постанові не зазначена. Виконавче провадження, де позивач є боржником відсутнє.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, крім того відсутня і сама постанова про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд, встановивши вказані обставини, дійшов висновку про те, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту, накладеного державним виконавцем на майно боржника у виконавчому провадженні, відомості щодо якого відсутні в органу виконавчої служби, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном позивача, з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження на час звернення заявника із вказаною скаргою, відсутність фактичних майнових претензій стягувача, оскільки такий не встановлений судом та не вказаний ДВС.

Отже, незняття ДВС арешту з майна заявника саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом скасування арешту.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у м.Києві про зняття арешту з майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на невизначене майно (все майно) ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження: 8999604, який зареєстровано 27.08.2009 року о 12:44:29, реєстратор: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 73, підстава обтяження: постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві - Мірзоєва Н.М., АК №451364, 26.08.2009 року, заявник: відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, код: 34999049, 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, обтяжувач Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві, код: 34999049, 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9.

За письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Святошинський відділ Державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), , адреса: м.Київ, вул.Г.Юри, 9.

Повний текст рішення виготовлено 11.11.2024.

Суддя Ю.О. Твердохліб