Дата документу 02.07.2024 Справа № 331/2853/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2853/22 Головуючий у І інстанції: Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/807/1291/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Федяєва Сергія Володимировича на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Проценко Дмитро Юрійович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Проценко Д.Ю., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначено, що 28.05.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12471, щодо стягнення з ОСОБА_2 , яка є боржником за Кредитним договором № 010-04000-140411 від 14.04.2011, укладеним з AT «Дельта Банк», правонаступником якого за Договором відступлення права вимоги за кредитними договорами №2232/К від 28.04.2020 є ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». Сума заборгованості становить 12880,54 грн.

За твердженням позивача, виконавчий напис є таким, що вчинений з порушеннями вимог законодавства, адже стягувач не надіслав вимоги про усунення порушень, не надав нотаріусу належні та допустимі докази безспірності заборгованості: розрахунків заборгованості та виписок. Позивач категорично не погоджується з пред`явленою заборгованістю; фінансовою установою одноособово зроблено розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків, пені, без урахування думки і позиції позивача, виразу його волі та не відповідає дійсній сумі заборгованості.

На думку позивача, вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, а саме: виконавчий напис нотаріуса вчинено за наявності спору про розмір боргу та за відсутності документів, передбачених вищевказаними нормативно-правовими актами.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 12471 від 28.05.2021, вчинений ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 12880,54 грн та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2022 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 12471 від 28.05.2021, вчинений ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 12880,54 грн.

Стягнуто з товариства з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992,40 за подання позову до суду.

Не погоджуючись із вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Федяєва С.В., який не брав участі у справі, через підсистему «Електронний суд» подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2022 року та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в порушення вимог процесуального закону, суд першої інстанції розглянув позов до неналежного відповідача.

На думку скаржника, саме він мав бути відповідачем у справі, оскільки 01.07.2022 він уклав з ТОВ ФК «КОМПАНІ ФІНАНС» Договір № 01/07 про відступлення права вимоги, за умовами якого всі права та обов`язки за Договором № 010-04000-140411 від 14.04.2011, укладеним ОСОБА_2 , на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса, перейшли до нього - ОСОБА_1 . Адже 01.07.2022 між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ ФК «КОМПАНІ ФІНАНС» укладено Договір про відступлення права вимоги № РтЛ/1-ЮО від 01.07.2022, відповідно до якого всі права та обов`язки за Договором 010-04000-140411 від 14.04.2011, укладеним ОСОБА_2 , перейшли до ТОВ ФК «КОМПАНІ ФІНАНС».

18 червня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника ТОВ ФК «КОМПАНІ ФІНАНС» - адвоката Галайчук Г.С., в якому зазначено про правомірність доводів апеляційної скарги, прохання про її задоволення та стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ ФК «КОМПАНІ ФІНАНС» витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

18 червня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Федяєва С.В. із пропозицією укладання мирової угоди у справі до ухвалення судового рішення.

18 червня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Федяєва С.В. про долучення доказів на підтвердження судових витрат: договору про надання правової допомоги від 06.07.2023, акту виконаних робіт та розрахунку судових витрат на суму 3000 грн.

18 червня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Федяєва С.В. про розгляд справи за відсутності скаржника та його представника.

27 червня 2024 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 в собі представника адвоката Александрова О.О. на апеляційну скаргу, в якому переважно повторюючи доводи позовної заяви, позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , оскаржуване рішення без змін. Також відзив містить клопотання про зменшення розміру судових витрат скаржника на правову допомогу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Александров О.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2022 року просив залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства. Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Протокольною ухвалою в судовому засіданні відмовлено в затвердженні мирової угоди, пропозицію якої надано до суду скаржником 18 червня 2024 року, оскільки відповідно до ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін, а ОСОБА_1 не був залучений стороною у справі.

Протокольною ухвалою в судовому засіданні залишено без розгляду клопотання представника ТОВ ФК «КОМПАНІ ФІНАНС» - адвоката Галайчук Г.С. від 18 червня 2024 року про доручення доказів та додаткові пояснення у справі, у зв`язку з тим, що ТОВ ФК «КОМПАНІ ФІНАНС» не є учасником справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд ухвалив судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 344/16101/17.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.

Відповідно до частин другої та третьої статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Проценко Д.Ю., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

. За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом першої інстанції обставини справи засвідчують, що спір виник з приводу виконавчого напису № 12471 від 28 травня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Данич О.Ф. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» суми заборгованості в розмірі 12880,54 грн за кредитним договором №010-04000-140411 від 14.04.2011, укладеним з АТ «Дельта Банк», ідентифікаційний код юридичної особи 34047020, правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги №2232/К від 28.04.2020 стало ТОВ «ФК «Кредит-капітал».

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Федяєва С.В. надав копію Договору відступлення прав вимоги № РтК/1-ЮО від 01.07.2022, укладений між ТОВ «ФК «Кредит-капітал» та ТОВ «ФК «КОМПАНІ-ФІНАНС», за умовами якого ТОВ «ФК «КОМПАНІ-ФІНАНС» набуло права вимоги, зокрема, за Кредитним договором № 010-04000-140411 від 14.04.2011, укладеним ОСОБА_2 з АТ «Дельта Банк». Крім того, скаржник надав копію Договору відступлення прав вимоги № 01/07 від 01.07.2022, укладений між ТОВ «ФК «КОМПАНІ-ФІНАНС» та ОСОБА_1 , за умовами якого ОСОБА_1 набув права вимоги, зокрема, за Кредитним договором № 010-04000-140411 від 14.04.2011, боржником за яким є ОСОБА_2 (а.с. 97-131).

Отже, право вимоги за Кредитним договором № 010-04000-140411 від 14.04.2011, укладеним з AT «Дельта Банк», правонаступником якого за Договором відступлення права вимоги №2232/К від 28.04.2020 стало ТОВ «ФК «Кредит-капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО від 01.07.2022 стало ТОВ «ФК «КОМПАНІ-ФІНАНС», правонаступником якого стало ТОВ «ФК «КОМПАНІ-ФІНАНС» набув скаржник ОСОБА_1 за договором № 01/07 від 01.07.2022.

Таким чином, позовна вимога про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не може бути звернена до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», якого позивач визначила відповідачем.

Належним відповідачем у справі є ОСОБА_1 , оскільки на час ухвалення рішення він вже набув права вимоги за Кредитним договором № 010-04000-140411 від 14.04.2011, заборгованість за яким і стала підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про необхідність відмови в позові з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача, у зв`язку з чим рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2022 року слід скасувати на підставі п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки воно безпосередньо стосується прав та інтересів ОСОБА_1 , який не був залучений до участі у справі, і не позбавляє позивача права на звернення до суду за захистом порушених прав з визначенням належного суб`єктного складу учасників процесу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18)(офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf ).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 706/199/22 (провадження № 61-9325ск22).

В обґрунтування витрат на правову допомогу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Федяєва С.В. надав суду докази, які бере до уваги колегія суддів під час визначення розміру витрат скаржника на правову допомогу: договір про надання правової допомоги № 20-06/07/2023 від 06.07.2023, укладений ОСОБА_1 та АБ ОСОБА_4 , Додаткову угоду № 11 до договору про надання правової допомоги № 20-06/07/2023 від 06.07.2023, за умовами якої ОСОБА_1 виплачує бюро гонорар в сумі 3000 грн за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції у справі № 331/2853/22 за позовом ОСОБА_2 протягом трьох днів після ухвалення остаточного рішення у справі, але не пізніше 31.12.2024. Також скаржник надав до суду розрахунок судових витрат, складений адвокатом, в розмірі 3000 грн щодо надання адвокатом таких послуг: надання двох усних консультацій 2 год.; складання апеляційної скарги 3 год., заява про розгляд справи без участі 1 год., клопотання про доручення доказів 1 год., пропозиція укладання мирової угоди 1 год. та Акт виконаних робіт від 18.06.2024, складений адвокатом, в яком адвокат зазначив, що надав замовнику такі юридичні послуги за Договором про надання правової допомоги № 20-06/07/23 від 06.07.2023 та Додатковою угодою № 11 до договору у формі: надання двох усних консультацій 2 год.; складання апеляційної скарги 3 год., заява про розгляд справи без участі 1 год., клопотання про доручення доказів 1 год., пропозиція укладання мирової угоди 1 год., що складає 3000 грн.

Крім того, апеляційний суд враховує клопотання представника позивача про зменшення витрат на правничу допомогу.

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, відмову в затвердженні мирової угоди, включення адвокатом до акту виконаних робіт клопотання про долучення до матеріалів справи доказів про надання правової допомоги, що, на думку апеляційного суду, не може збільшувати вартість адвокатських послуг, непропорційність витраченого часу складності виконаних робіт, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи заперечення представника позивача проти розміру витрат на правову допомогу, яких зазнав скаржник, колегія суддів вважає, що сума відшкодування на правову допомогу в 300 грн повною мірою відповідатиме принципам розумності та співмірності, забезпечить баланс рівноваги між інтересами позивача та скаржника, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Федяєва Сергія Володимировича задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2022 року скасувати.

Прийняти у цій справі нову постанову, якою:

«У позові ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Проценко Дмитро Юрійович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.»

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, яких він зазнав на правову допомогу під час розгляду справи в апеляційному суді, в розмірі 300 (триста) гривень.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: