РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7758/24

Номер провадження 2/495/4119/2024

25 листопада 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Савицького С.І.

при секретарі - Гасанзаде М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення повноліття, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє на підставі ордеру адвокат Каланжов Владислав Іванович звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення повноліття.

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

13 серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 , звернулася досуду зпозовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, просить суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Свої вимоги обґрунтовує тим, що від спільного шлюбу з відповідачем має неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що дитина проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні, вона виховує її, дбає про неї.

Батько дитини перестав зовсім за ними дбати, обіцяв, що буде турбуватися про доньку незалежно від того, буде проживати з ними або окремо, але насправді повністю знімає з себе відповідальність, не надає допомоги дитині, повністю ігноруючи зобов`язання щодо витрат по утриманню доньки.

Посилаючись на рівність обох батьків при несенні обов`язку утримання дитини вона і звернулась до суду з даним позовом.

В строк, встановленим судом, від відповідача надійшов відзив на позовні вимоги, відповідно до якого просить суд позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 , аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково, а саме у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що він продовжує лікування, яке отримав під час участі у бойових діях, бере участь в утриманні дітей своєї цивільної дружини, допомагає батькам тощо.

Від представника позивача, в свою чергу, надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує про безпідставність тверджень відповідача щодо зменшення суми аліментів, які мають стягуватись судом, оскільки відповідача не є біологічним батьком дітей своєї цивільної дружини, доказів участі у утриманні власних батьків відповідач не надав, а стана здоров`я відповідача, на думку сторони позивача, має тенденцію на поліпшення, тому зазначає про незмінність своєї позиції.

Заперечень на відповідь на відзив з боку відповідача не надходило.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

14 серпня 2024 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом, повідомленням сторін.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, але з`явився її представник адвокат Каланжов В.І., який в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволені.

Відповідач у судове засідання не з`явились, причина не явки суду не відома.

У зв`язку із не виявленням обставин, які перешкоджають судовому розгляду, враховуючи вказані заяви сторін, керуючись частиною першою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності учасників справи на підставі доказів, що містяться у ній.

З огляду на неявку у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами 30 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління Запорізької області, був зареєстрований шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 582.

Також судом встановлено, що дійсно батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач надав до матеріалів справи роздруківки АТ КБ «ПриватБанк», як докази переведення грошових коштів на спростування аргументів позивачки щодо відсутності батька в утриманні дитини, свідоцтва про народження неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , докази проходження військової служби, медичну документацію та довідку ВЛК, обґрунтовуючи надання вказаних документів як неспроможність сплачувати аліменти у розмірі частки від усіх видів доходів, оскільки, на думку відповідача, він не зможе в певній мірі утримувати дітей цивільної дружини та забезпечувати власне лікування.

Нормативне обґрунтування

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. п. 3 п.17Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Згідно частини другоїстатті 51 Конституції України,батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення уСімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно дост. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Суд не погоджується з ствердженнями відповідача про необхідність стягувати з нього аліменти у розмірі нижчою, ніж просить позивачка з причин наявності на утриманні відповідача інших дітей, оскільки доказів того, що діти цивільної дружини відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувають на утриманні відповідача, до матеріалів справи не надано.

Крім того, згідно висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими.

В цьому контексті зміна сімейного стану позивача, сумісне проживання з іншою жінкою, на утриманні в якій власні діти, не є безумовною підставою для зміни та зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі№ 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі№ 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі№ 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Крім того, банківські довідки про систематичність переказу грошових коштів, які відповідач здійснював на користь позивачки протягом тривалого часу, свідчать про фінансову можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно та є підтвердженням відповідного матеріального стану відповідача.

Також суд звертає увагу, що відповідач на праві приватної власності володіє нерухомістю у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Незважаючи на те, що вказана нерухомість перебуває на тимчасово окупованої, дана обставина вказує про матеріальний стан відповідача та в силу приписів статті 182 Сімейного кодексу України має враховуватись під час ухвалення рішення.

Також, суд погоджується із аргументами сторони позивача щодо відсутності причино-наслідкового зв`язку між перебуванням відповідача у хворобливому стані та необхідністю сплачувати аліменти в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Так з моменту виписки з медичного закладу, в якому відповідачеві встановлено діагноз: F43.25 до отримання довідки ЛКК, в якій вказано, що ОСОБА_2 «придатний до військової служби», а хвороба F43.25 що розв`язався з виходом в одужання минув значний час та доказів того, що відповідач вимушений витрачати на лікування більш ніж 3/4 часток свого доходу суду не надано.

Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримувати дитину на обох батьків, прийнявши до уваги вікову категорію дитини, її потреби, відсутності доказів не можливості сплати відповідачем того розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який просить позивачка, суд приходить до висновку, що в даному випадку доцільним буде стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 13 серпня 2024 року і до повноліття дитини, та вважає, що таким чином буде досягнуто інтерес дитини в отримані матеріальної допомогу від батька.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного, надавши правову оцінку представленим доказам у сукупності з фактичними обставинами справи, проаналізувавши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Згідно ч.1ст.133ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з того, що згідно із ЗУ «Про судовий збір» позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, віднести вказані витрати за рахунок держави.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьоїстатті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертоїстатті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмовиу задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане кореспондується з позицією ВСУ, викладеною у Постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячиз конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 рокуу справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне дорученняз відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі№ 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У даній конкретній справі, що розглядається судом, стороною позивача документально доведено, що ним понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір надання правової допомоги від 12.08.2024 р. № 164/24, в якому зазначена сума вказанох правничої допомоги 4 000,00 гривен; акт наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 12.08.2024 р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність, ордер.

Таким чином, суд вважає за необхідно сягнути з відповідача на користь позивача вказані витрати у розмірі 4000,00 грн, оскільки вони повністю підтвердженні та документально доведені.

Розподіл судових витрат

Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1073, 60 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст.181, 182, 191 СК України, ст. ст. 12, 81, 247, 258, 263- 265, 273, 354, 430 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/ ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.08.2024 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на профксійну правову допомогу у розмірі 4 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. (тисяча сімдесят три грн. 60 коп.).

Рішення суду у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту.

Суддя: