У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

Справа №348/1686/24

2/348/857/24

16 липня 2024 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Бурдун Т.А., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Брайляк Е.Я., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що таку слід залишити без руху з наступних підстав:

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

При вирішенні питання щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд, передусім, виходить з того, що позовна заява повинна бути подана з додержанням вимог, визначених ст. ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 3 ст.175ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Звертаючись з позовною вимогою про стягнення аліментів, позивач в прохальній частині позовної заяви просить «ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на мою користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позов до суду і до повноліття дітей», однак не вказує конкретний їх розмір, який вона просить стягнути з відповідача, тобто без зазначення чи частки від всіх видів заробітку (доходу), чи конкретної грошової суми, визначеної у грошовій одиниці України гривні, що не ґрунтується на зазначених вимогах закону та не узгоджується із законодавчо визначеними способами стягнення аліментів. Таким чином, позивачу необхідно конкретизувати свою позовну вимогу в частині стягнення аліментів.

Крім того, з долученої копії свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 вбачається, що її матір`ю зазначена ОСОБА_4 , тоді як з позовною заявою звертається ОСОБА_1 , отже, в позовній заяві не зазначено та не додано доказів, того, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 .

Також позивач не зазначає про те, чи вживались нею заходи досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, і не зазначає причин звернення до суду з вказаними позовними вимогами. Також, згідно змісту позовної заяви, позивач не зазначає про наявність реальної можливості відповідача сплачувати аліменти на дитину, його дохід, стан здоров`я.

Як вбачається із позовної заяви, позивачка звертаючись із даним позовом до суду, не посилається на положення ч.1 ст.28 ЦПК України, а отже звертається до суду за загальними правилами підсудності, тобто за місцем проживання відповідача, тоді як зі змісту позову вбачається, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч.8 ст.187 ЦПК України).

Відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи, як відповідача у справі, здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

З метою вирішення питання щодо підсудності вказаної справи Надвірнянському районному суду Івано-Франківської області, суддею було сформовано запит та отримано відповідь №692229 від 16.07.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, згідно якої, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, позивачу слід зазначити обґрунтування підсудності вказаної справи саме Надвірнянському районному суду Івано-Франківської області.

Крім того, в порушення п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем не зазначено ціну позову (згідно пункту 3 частини 1 статті 176 ЦПК України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців);

За таких обставин, наведені недоліки позовної заяви виключають можливість відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із позовом (заявою) повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення позову без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позовної заяви.

При таких обставинах, відповідно до ст.185 ЦПК України, вважаю, що позовна заява підлягає залишенню без руху та позивачу слід надати строк для усунення недоліків.

Керуючись статтею 185 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів- залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня отримання даної ухвали та роз`яснити, що у разі не усунення недоліків позовна заява буде вважатись неподаною і та буде повернута.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А.Бурдун