ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 липня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/230/23

Головуючий у першій інстанції Данько О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/242/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова

компанія Фінтраст Україна

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Данько О.В. від 10 квітня 2023 року, місце ухвалення рішення - м. Борзна, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 59 620,00 грн., також позивач ставив питання про стягнення на свою користь судових витрат, які складаються із витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу. В обґрунтування вимог заявленого позову Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна зазначало, що 29.07.2021 року між ТОВ Авентус Україна та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №4537786 про надання споживчого кредиту. Вказаний договір був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, ТОВ Авентус Україна. За умовами вказаного договору, відповідачу було надано фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, і вона зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на визначених договором умовах. Проте, відповідач свої кредитні зобов`язання виконувала неналежним чином, що призвело до виникнення кредитної заборгованості. В подальшому, між ТОВ Авентус Україна та ТОВ Фінансова компанія Фінтраст Україна був укладений договір факторингу номер 25-05/2022 від 25.05.2022 року, відповідно до якого позивачу, як новому кредитору, було передано право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 , про що відповідач була повідомлена. Розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 59 620,00 грн., та складається із: 19 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 40 620,00 грн. - нараховані проценти.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10.04.2023 року позов Фінансова компанія Фінтраст Україна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Судом стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна заборгованість за кредитним договором №4537786 від 29.07.2021 року у розмірі 59 620 грн., з яких: 19 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 40 620 грн. - заборгованість за відсотками. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна 2 684 грн., в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору та 8 000 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10.04.2023 року змінити, зменшивши суму стягнення з 59 620 грн. до 16 300 грн., з яких: 16 300 грн. - заборгованість за тілом кредиту; у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків - відмовити; зменшити розмір відшкодування витрат позивача на правову допомогу з 8 000 грн. до 4 000 грн., відповідно до критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру у даній справі; згідно пропорційності задоволення вимог, стягнути з відповідача на користь позивача 733,51 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, а також 1 093,60 грн. відшкодування витрат на правову допомогу; стягнути з позивача на користь апелянта судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що рішення суду першої інстанції від 10.04.2023 року є таким, що прийнято із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки позивач безпідставно та у порушення умов договору, нарахував проценти за користування кредитом за вказаним договором поза межами строку, визначеного п.4.3. договору. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що як вбачається зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору, строк кредитування встановлено 30 днів, тобто, до 28 серпня 2021 року, i за спливом цього строку позичальник зобов`язалась повернути кредит в загальному розмірі 24 415 грн. з яких: 19 000 грн. - тіло кредиту, 5 415 грн. - проценти за користування кредитом. В той же час, позивачем нараховано заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 40 620 грн., тобто, поза межами тридцятиденного строку кредитування, посилаючись на продовження строку кредитування. Водночас, умови та порядок продовження строку кредиту визначено розділом 4 кредитного договору. Відповідно до п.4.1 кредитного договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на 30 днів, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження (пролонгацію) договору в порядку, визначеному п.4.2 договору, або в порядку автопролонгації, відповідно до умов, визначених у п 4.3 договору. Апелянт зазначає, що пунктом 4.2 укладеного договору визначено, що споживач у випадку, коли заборгованість за кредитом складає менше 400 грн. (включно), може ініціювати продовження строку користування кредитом. За положеннями пункту 4.2.2 договору №4537786 від 29.07.2021 року, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі, не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж, не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, наведених у цьому договорі. Відповідно до п.4.2.3 кредитного договору, Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді акцептувати пропозицію споживача про продовження строку дії договору шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту. Отже, саме по собі здійснення клієнтом платежу на користь товариства у розмірі, не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, не є підставою для автоматичного продовження строку користування кредитом на 30 днів, оскільки така пролонгація мала здійснюватися шляхом погодження кредитодавцем пропозиції (оферти) позичальника про це. Належних та допустимих доказів надання кредитодавцем згоди на таку пролонгацію шляхом направлення споживачу повідомлення матеріали справи не містять. Апелянт стверджує, що позивач не надав суду достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони погодили i надали згоду на автопролонгацію договору після 28.08.2021 року, а відповідні зміни строку користування кредитом та процентної ставки були відображені в особистому кабінеті клієнта. Доводи апеляційної скарги вказують, що зазначена в п.4.3 автопролонгація строку кредиту без згоди відповідача, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставною, оскільки ч.8 статті 18 Закону України Про захист прав споживачів встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Встановивши погодження між сторонами умов (пункту 4.2.2) про продовження строку користування кредитом через ініціативу позичальника (здійснення платежу на користь товариства), яку має право погодити позикодавець; приймаючи до уваги нечіткість умов пункту 4.3 договору про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника, з урахуванням погоджених умов у вказаному пункті 4.2.2; враховуючи заперечення відповідачем таких умов про автопролонгацію строку кредитування, та положення статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, апелянт стверджує, що є недоведеним позивачем факт продовження строку кредитування. За доводами апелянта, неправомірним є нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування, оскільки це не ґрунтується на нормах матеріального права. Спірним договором не врегульовані відносини щодо стягнення процентів після припинення строку кредитування, і за твердженнями апелянта, вимоги позивача щодо стягнення процентів, нарахованих після строку кредитування, не можуть бути задоволені, з огляду на ix безпідставність. Апелянт звертає увагу на те, що після повного погашення 27.08.2021 року нарахованих процентів у розмірі 5 415 грн., відповідач здійснила ще платіж 26.09.2021 року у розмірі 2 700 грн., який необхідно зарахувати на погашення тіла кредиту. Таким чином, на думку апелянта, до стягнення з відповідача на користь позивача у справі підлягає кредитна заборгованість у розмірі 16 300 грн., яка складається із залишку боргу за тілом кредиту: 19 000 - 2 700 = 16 300 грн. За доводами апелянта, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції від 10.04.2023 року підлягає зміні, шляхом зменшення розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню, із 59 620 грн. до 16 300 грн. Апелянт вказує, що із відповідача на користь позивача стягнуто витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. Оскільки позовна заява та додані до неї документи фактично відповідачу вручені не були, то вона не могла заявити заперечення щодо розміру правничої допомоги, який стягнуто на користь позивача. Апелянт зазначає, що дана справа не є складною, за ціною позову є малозначною, розглянута судом першої інстанції у спрощеному позовному провадженні, обсяг матеріалів незначний, справа є шаблонною для позивача, і тому послуги адвоката позивача на загальну суму 8 000 грн. не можна вважати співмірними із часом, який необхідний для виконання заявленого обсягу робіт у цій справі. Апелянт просить апеляційний суд зменшити розмір витрат Товариства на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, з 8 000 грн. до 4 000 грн. Апелянт вказує, що в разі задоволення апеляційної скарги, позовні вимоги позивача будуть задоволені на 27,34 %, і тому з відповідача на користь позивача належить стягнути 733,81 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, а також 1 093,60 грн., у відшкодування витрат на правову допомогу, а стягненню із позивача на користь апелянта підлягають витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4 026 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Кеню Д.В., на підставі укладеного договору про надання професійної правничої допомоги №08.11.2023 від 08.11.2023 року, в сумі 4 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а обгрунтоване рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10.04.2023 року, залишити без змін. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу, у зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції в сумі 8 000 грн. 00 коп., додавши при цьому документи щодо сплати наданих послуг.

Відповідачем ОСОБА_1 подано апеляційному суду додаткові пояснення у справі (а.с.186-190), в яких вона просить, у випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 10.04.2023 року, із врахуванням фактичних обставин справи, керуючись у тому числі, такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності розміру судових витрат, виходячи із конкретних обставин справи, зменшити заявлений позивачем розмір відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції з 8 000 грн. до 2 000 грн., оскільки більша частина відзиву на апеляційну скаргу є цитуванням позовної заяви, та стосується порядку укладання кредитного договору та перерахування коштів споживачу, що і не заперечується апелянтом у даній справі.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10.04.2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.127,128,129), сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 29.07.2021 року між ТОВ Авентус Україна та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №4537786 про надання споживчого кредиту. Вказаний договір був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ Авентус Україна, затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 року (далі Правила), що розміщені на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно п.1.3, 1.4 укладеного кредитного договору, сума кредиту складає 19 000,00 грн., строк кредитування становить 30 днів. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи із припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, визначені в договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. (а.с.11-13).

Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до договору, дата повернення кредиту 28.08.2021 року, сума відсотків за зниженою процентною ставкою становить 5 415 грн. (а.с.13, зворот).

Відповідно до п.1.5.2 кредитного договору, знижена процентна ставка становить 0,95% в день та застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

Відповідно п.2.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Кредитні зобов`язання перед відповідачем за укладеним кредитним договором було виконано, та надано кредит у сумі 19 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 ), що підтверджується повідомленням ТОВ ФК Контрактовий Дім від 06.06.2022 року, з якого вбачається, що згідно договору з ТОВ Авентус Україна №087/20-П від 08.07.2020 року, 29.07.2021 року була проведена успішна транзакція №972051408 на суму 19 000 грн. на картку № НОМЕР_1 (а.с.16).

Договір про надання споживчого кредиту, Додаток № 1 до нього, в якому визначено графік платежів, сума кредиту та сума нарахованих процентів і паспорт споживчого кредиту, були підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А876490 29.07.2021 11:23:50 (а.с.13; 13, зворот; 15).

Згідно інформації за кредитним договором, 27.08.2021 року ОСОБА_1 здійснила оплату на рахунок ТОВ Авентус Україна в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5 415 грн. 00 коп., у зв`язку з чим, відповідно до п.1.4 та п.4.2. кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту на 30 днів (до 26.09.2021 року) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

26.09.2021 року ОСОБА_1 здійснила платіж на рахунок кредитора в сумі 2 700 грн.

В подальшому, відповідач ОСОБА_1 оплату за кредитним договором не здійснювала.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитом , в результаті неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, у неї виникла заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 24.05.2022 року склала 59 620 грн., з яких: 19 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 40 620 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Підпунктом 3 пункту 5.1 кредитного договору передбачено, що ТОВ Авентус Україна має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача (а.с.11-13).

На підставі договору факторингу №25-05/2022 від 25.05.2022 року, укладеного між ТОВ ФК Фінтраст Україна та ТОВ Авентус Україна, останнє передало ТОВ ФК Фінтраст Україна право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, зокрема, і до ОСОБА_1 за кредитним договором №4537786 на загальну суму 59 620 грн. (а.с.17-22).

На електронну адресу відповідача, вказану нею у кредитному договорі, ТОВ ФК Фінтраст Україна направило повідомлення про відступлення прав вимоги (а.с.25).

Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, відповідач не здійснювала платежів на погашення заборгованості. З моменту закінчення 90-денного строку, на який кредит був автопролонгований (26.12.2021 року), нарахування штрафних санкцій відповідачу не здійснювалось (а.с.23-24).

Як вбачається із оскаржуваного рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10.04.2023 року, задовольняючи позовні вимоги ТОВ ФК Фінтраст Україна, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , всупереч положенням статей 12, 81 ЦПК України, не надала до суду жодних доказів на підтвердження належного виконання нею своїх кредитних зобов`язань та на спростування позовних вимог. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ТОВ ФК Фінтраст Україна є обґрунтованим, і підлягає задоволенню в повному обсязі. У зв`язку із задоволенням позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати в повному обсязі, а саме: 2 684 грн., в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору та 8 000 грн. витрат на правову допомогу, оскільки ці витрати є документально підтвердженими, а відповідачем клопотання про зменшення витрат на правову допомогу не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що рішення суду першої інстанції від 10.04.2023 року є таким, що ухвалено із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки позивач безпідставно та у порушення умов договору нарахував проценти за користування кредитом за вказаним договором поза межами строку, визначеного п. 4.3. договору, не можуть бути підставою для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.04.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що як вбачається зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору, строк кредитування встановлено 30 днів, тобто, до 28 серпня 2021 року, i за спливом цього строку позичальник зобов`язалась повернути кредит в загальному розмірі 24 415 грн. з яких: 19 000 грн. - тіло кредиту, 5 415 грн. - проценти за користування кредитом. В той же час, позивачем нараховано заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 40 620 грн., тобто, поза межами тридцятиденного строку кредитування, посилаючись на продовження строку кредитування. Водночас, умови та порядок продовження строку кредиту визначено розділом 4 кредитного договору. Відповідно до п.4.1 кредитного договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на 30 днів, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження (пролонгацію) договору в порядку, визначеному п.4.2 договору, або в порядку автопролонгації, відповідно до умов, визначених у п 4.3 договору. Апелянт зазначає, що пунктом 4.2 укладеного договору визначено, що споживач у випадку, коли заборгованість за кредитом складає менше 400 грн. (включно), може ініціювати продовження строку користування кредитом. За положеннями пункту 4.2.2 договору №4537786 від 29.07.2021 року, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі, не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж, не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, наведених у цьому договорі. Відповідно до п.4.2.3 кредитного договору, Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді акцептувати пропозицію споживача про продовження строку дії договору шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту. Отже, саме по собі здійснення клієнтом платежу на користь товариства у розмірі, не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, не є підставою для автоматичного продовження строку користування кредитом на 30 днів, оскільки така пролонгація мала здійснюватися шляхом погодження кредитодавцем пропозиції (оферти) позичальника про це. Належних та допустимих доказів надання кредитодавцем згоди на таку пролонгацію шляхом направлення споживачу повідомлення матеріали справи не містять. Апелянт стверджує, що позивач не надав суду достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони погодили i надали згоду на автопролонгацію договору після 28.08.2021 року, а відповідні зміни строку користування кредитом та процентної ставки були відображені в особистому кабінеті клієнта.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 10.04.2023 року, виходячи із наступного.

Згідно із статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України Про споживче кредитування та Законом України Про електронну комерцію.

Так, згідно з ч.1 статтею 13 Закону України Про споживче кредитування, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України Про електронні документи та електронний документообіг, а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України Про електронну комерцію). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

У п.5 ч.1 статті 3 Закону України Про електронну комерцію зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Приписи статті 12 Закону України Про електронну комерцію регламентують підпис у сфері електронної комерції.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (стаття 8 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно із частиною 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України), може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно із статтею 514 ЦПК України.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина 2 статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Кредитні зобов`язання перед відповідачем за укладеним кредитним договором було виконано, та надано кредит у сумі 19 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 ), що підтверджується повідомленням ТОВ ФК Контрактовий Дім від 06.06.2022 року, з якого вбачається, що згідно договору з ТОВ Авентус Україна №087/20-П від 08.07.2020 року, 29.07.2021 року була проведена успішна транзакція №972051408 на суму 19 000 грн. на картку № НОМЕР_1 (а.с.16).

Договір про надання споживчого кредиту, Додаток №1 до нього, в якому визначено графік платежів, сума кредиту та сума нарахованих процентів і паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором А876490 29.07.2021 11:23:50 (а.с.13; 13, зворот; 15).

За змістом частини 13 статті 11 Закону України Про електронну комерцію докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, наведене свідчить, що відповідач ОСОБА_1 ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами, відповідно до частини 13 статті 11 Закону України Про електронну комерцію.

Необхідно зазначити, що про погодження відповідача ОСОБА_1 з істотними умовами договору свідчить також те, що вона частково виконувала умови укладеного договору щодо повернення кредиту, зокрема, 27.08.2021 року ОСОБА_1 здійснила оплату на рахунок ТОВ Авентус Україна в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5 415 грн. 00 коп., а 26.09.2021 року ОСОБА_1 здійснила платіж на рахунок кредитора на суму 2 700 грн.

Відповідно до п.1.5 укладеного між сторонами спору кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується:

- у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 договору;

- у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 договору (п.4 кредитного договору).

Відповідно до п.4.2.2 кредитного договору, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач, здійснюючи вказаний платіж, не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів:

- перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі Мої кредити клавішу внести платіж в меню Часткове погашення кредиту; або

- протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі Зворотній зв`язок вибравши категорію звернення Часткове погашення без пролонгації) повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді акцептувати пропозицію споживача про продовження строку дії договору шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту. Отже, саме по собі здійснення клієнтом платежу на користь товариства у розмірі, не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, не є підставою для автоматичного продовження строку користування кредитом на 30 днів, оскільки така пролонгація мала здійснюватися шляхом погодження кредитодавцем пропозиції (оферти) позичальника про це.

Разом з тим, як вбачається зі змісту п.п.4.2.2, 4.2.3 укладеного договору, кредитор має право надати відповідь про акцепт оферти, а може таку відповідь і не надавати, але прийняти пропозицію клієнта.

Відповідно до п.4.2.4 договору, у випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п п.4.2.2 цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті.

У зв`язку із здійсненням відповідачем 27.08.2021 року оплати на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5 415 грн. 00 коп., у відповідності до п.1.4 та п.4.2. кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 26.09.2021 року), із стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

Відповідно до пункту 4.3.1 укладеного кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п.4.2.2 - 4.2.4 договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в п.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2 договору.

26.09.2021 року відповідач ОСОБА_1 здійснила платіж на рахунок кредитора на суму 2 700 грн., але даної суми було недостатньо для пролонгації строку дії кредитного договору за ініціативою споживача, тому, на підставі п.4.3 кредитного договору, він був автопролонгований кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення строку повернення кредиту, але не більше, ніж на 90 календарних днів поспіль зі стандартною процентною ставкою 1,90% на день. Зазначена дія в цілому відповідає погодженим сторонами умовам укладеного кредитного договору. В подальшому ОСОБА_1 оплати за кредитним договором не здійснювала.

Доводи апеляційної скарги вказують, що зазначена в п.4.3 автопролонгація строку кредиту без згоди відповідача, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставною, оскільки ч.8 статті 18 Закону України Про захист прав споживачів встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Встановивши погодження між сторонами умов (пункту 4.2.2) про продовження строку користування кредитом через ініціативу позичальника (здійснення платежу на користь товариства), яку має право погодити позикодавець; приймаючи до уваги нечіткість умов пункту 4.3 договору про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника, з урахуванням погоджених умов у вказаному пункті 4.2.2; враховуючи заперечення відповідачем таких умов про автопролонгацію строку кредитування, та положення статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, апелянт стверджує, що є недоведеним позивачем факт продовження строку кредитування. За доводами апелянта, неправомірним є нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування, оскільки це не ґрунтується на нормах матеріального права. Спірним договором не врегульовані відносини щодо стягнення процентів після припинення строку кредитування, і за твердженнями апелянта, вимоги позивача щодо стягнення процентів, нарахованих після строку кредитування, не можуть бути задоволені, з огляду на ix безпідставність.

Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для її задоволення, оскільки при розгляді даної справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсними вказаних пунктів укладеного кредитного договору, у зв`язку з їх невідповідністю статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, і дане питання не вирішується в рамках розгляду цієї цивільної справи, оскільки воно не є предметом вимог заявленого позову, і відповідно, виходить за межі заявлених позовних вимог. Відповідач ОСОБА_1 вказує, що позовна заява та додані до неї документи фактично їй вручені не були, проте, як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції вживались заходи щодо направлення відповідачу копії позовної заяви із додатками, та повідомлення її щодо дати та часу розгляду справи. При цьому, відповідач була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, ч.8 статті 128 ЦПК України), та 18.03.2023 року отримала копію позовної заяви із додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.46), але в судове засідання не з`явилася, та не скористалася своїм правом щодо пред`явлення зустрічних позовних вимог.

Апелянт звертає увагу на те, що після повного погашення 27.08.2021 року нарахованих процентів у розмірі 5 415 грн., відповідач здійснила ще платіж 26.09.2021 року у розмірі 2 700 грн., який необхідно зарахувати на погашення тіла кредиту. Таким чином, на думку апелянта, до стягнення з відповідача на користь позивача у справі підлягає кредитна заборгованість у розмірі 16 300 грн., яка складається із залишку боргу за тілом кредиту: 19 000 - 2 700 = 16 300 грн.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для її задоволення, оскільки вони не узгоджуються із положеннями укладеного між сторонами кредитного договору, у п.6.3.1 якого сторонами була досягнута домовленість про те, що якщо сплачуваних коштів на погашення заборгованості недостатньо для повного погашення заборгованості, погашення здійснюється у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам; прострочені зобов`язання по кредиту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить апеляційний суд зменшити розмір витрат Товариства на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, з 8 000 грн. до 4 000 грн.

З даного приводу необхідно зазначити, що оскільки, як було вказано вище, із матеріалів справи вбачається, що відповідач була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7,ч.8 статті 128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.46), але не скористалася своїм правом подати клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу позивача в суді першої інстанції, у зв`язку із їх неспівмірністю, у апеляційного суду відсутні правові підстави вирішувати вказане питання під час апеляційного перегляду даної справи.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять в собі підстав для зміни або скасування рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10.04.2023 року, і за даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10.04.2023 року, залишити без змін, оскільки висновок суду першої інстанції про задоволення вимог заявленого позову узгоджується із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи, та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу, у зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції, в сумі 8 000 грн., додавши при цьому документи щодо сплати наданих послуг професійної правничої допомоги.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно вимог ч.1 - ч.6 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18, провадження №61-15005св19.

Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інші проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19, провадження №К/9901/27657/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі №362/3912/18, провадження №61-15005св19, від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц, провадження №61-7446св19, від 30.09.2020 року у справі №201/14495/16-ц, провадження №61-22962св19, від 23.05.2022 року у справі №724/318/21, провадження №61-19599св21.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19, від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21, провадження №12-14гс22.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу, необхідно також прийняти до уваги позицію Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі №640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто, не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Як вбачається із матеріалів справи, інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна в суді апеляційної інстанцій представляла адвокат Крюкова М.В. на підставі договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року, довіреності від 06.09.2023 року, ордеру серії АН №1101529 від 24.12.2023 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН №5127 від 29.08.2018 року (а.с.31; 137, зворот; 138, зворот; 182, 182, зворот).

Пунктами 1,3,5,6 розділу 3 договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року, передбачено, що оплата за надані послуги складається з суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі. Факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги. Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги в день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок.

Зі звіту про надання правової допомоги від 22.01.2024 вбачається, що адвокатом Крюковою М.В. надано Товариству наступні послуги професійної правничої допомоги: правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_1 , та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу; витрачений час становить 4 години, вартість робіт складає 8 000,00 грн. (а.с.181, зворот).

Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна сплачено адвокату Крюковій М.В. за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції 8 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2236 від 22.01.2024 року (а.с.181).

За даних обставин, матеріалами справи підтверджено факт надання Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна послуг професійної правничої допомоги адвокатом Крюковою М.В.

Відповідачем ОСОБА_1 було подано апеляційному суду додаткові пояснення у справі (а.с.186-190), в яких вона просить, у випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 10.04.2023 року, із врахуванням фактичних обставин справи, керуючись у тому числі, такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності розміру судових витрат, виходячи із конкретних обставин справи, зменшити заявлений позивачем розмір відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції з 8 000 грн. до 2 000 грн., оскільки більша частина відзиву на апеляційну скаргу є цитуванням позовної заяви, та стосується порядку укладання кредитного договору та перерахування коштів споживачу, що і не заперечується апелянтом у даній справі.

При визначенні розміру судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами у справі, апеляційний суд частково враховує доводи заяви ОСОБА_1 про зменшення заявленого позивачем розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції з 8 000 грн. до 2 000 грн., з підстав їх неспівмірності та непропорційності щодо ціни заявленого позову, яка становить 59 620 грн. На стадії апеляційного перегляду даної справи адвокатом проведено правову експертизу документів та складено відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Із врахуванням категорії справи, складання зазначених документів не потребує значної кількості часу, і справу апеляційним судом розглянуто за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , наявні підстави для часткового відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги заяву відповідачва ОСОБА_1 про зменшення заявленого позивачем розміру відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, а також враховуючи: категорію справи, рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсяг наданих позивачу послуг професійної правничої допомоги, зміст поданих процесуальних документів, та виходячи із засад виваженості, співмірності та розумності понесених судових витрат, критерію реальності цих витрат, їх дійсності та необхідності, апеляційний суд дійшов висновку, що стягненню із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна підлягає 3 000 (три тисячі) грн., в рахунок часткового відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями: 137, 138, 141, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2023 року, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Фінтраст Україна 3 000 (три тисячі) грн., в рахунок часткового відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 11.07.2024 року.

Головуючий: Судді: