ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6288/24 Справа № 203/1911/21 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Барильської А.П.,

за участю секретаря - Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2021 року позивачка звернулась до суду із позовом до Дніпровської міської ради в особі виконавчого комітету, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням та діями органу місцевого самоврядування. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 28.01.2018 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом на рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №87 від 22.01.2019 року «Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою міста», про яке дізналась з Інтернету. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 року її позов було задоволено та визнано протиправним рішення №87 від 22.01.2019 року в частині включення до Переліку самовільно встановлених на території міста гаражів, споруд (у тому числі пересувних), огорож, що підлягають демонтажу, за порядковим №16 металевого гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , який визначено на графічному матеріалі №7 спорудою 5 та в частині п.1 цього рішення про зобов`язання власника демонтувати зазначений об`єкт власними силами та привести земельну ділянку до первісного стану. Про подачу позову до суду вона одразу попередила письмовими заявами Дніпровську міську раду, КП «Управління контролю за благоустроєм території міста», Інспекцію з питань благоустрою Дніпровської міської ради та просила не вживати ніяких заходів відносно її гаражу і не зносити останній до вирішення спору в судовому порядку. Натомість, не дочекавшись вирішення спору по суті, 05.02.2019 року працівниками КП «Управління контролю за благоустроєм території міста» її гараж було знесено. Про його знесення вона дізналась випадково від знайомих громадян по телефону. Будь-якої інформації та припису, чи будь-якого попередження щодо зносу гаражу їй ніхто не надавав, ніякого документа вона не отримувала. Таким чином, КП «Управління контролю за благоустроєм території міста» протиправно позбавив її власності (гаража та речей). Крім того, знос гаражу проводився не шляхом цілісного перенесення майна на зберігання, а шляхом повного невідворотного фізичного знищення, тобто розрізання гаражу на частини, який в подальшому неможливо відновити до первісного стану. Уламки гаражу протиправно утримуються в невідомому їй місці, не повернуті та про місце їх знаходження на її неодноразові звернення не повідомляється. Також позивачка зазначила, що вказаний гараж є її власністю, був збудований в 1991 році, з подальшим наданням дозволу виконавчим комітетом Кіровської районної ради народних депутатів рішенням №2477 від 16.12.1994 року на користування земельною ділянкою під гараж № НОМЕР_1 . Дозвіл надано за клопотанням ДП «Дніпротепломережі» до голови Кіровської районної ради від 27.06.1994 року про виділення їй, як працівнику підприємства, земельної ділянки для індивідуального гаражу. Таким чином, гараж було побудовано не самовільно, а з надання дозволу за рішенням виконавчого комітету районної ради. Даний гараж було збудовано нерозбірним, цільно-зварювальним, виготовлено капітальним по спеціальному індивідуальному замовленню. Він мав бетонний фундамент, бетонну підлогу, цеглову оглядову яму, металевий стіл та полки. По цій причині гараж не підлягав зносу чи демонтажу, як цілісна конструкція, і тому при зносі був розпилений на частини працівниками КП «Управління контролю за благоустроєм території міста». Посилаючись на вказані обставини, фізичне знищення її майна (гаражу), позивачка у первісному позові просила стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області на її користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 91177 грн. та моральну шкоду в сумі 80000 грн. В уточненій позовній заяві, зазначивши співвідповідачами Дніпровську міську раду та виконавчий комітет Дніпровської міської ради, позивачка посилаючись на ті саме підстави, просила стягнути завдану матеріальну шкоду в сумі 91177 грн. та моральну шкоду в сумі 80000 грн. з місцевого бюджету м. Дніпро.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено (том 2 а.с.240-248).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (том 3 а.с.1-19).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах скасованих судом касаційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення. .

Судом 1 інстанції встановлено, що в квітні 1994 року позивачкою ОСОБА_1 згідно об`єктного кошторису №1 збудовано гараж та у липні 1994 року оплачено будівництво металевого гаража по пр.Кірова (після перейменування - пр. Олександра Поля) в м. Дніпропетровську (після перейменування - м.Дніпро).

На підставі листа підприємства теплових мереж «Дніпротепломережа» від 27.06.1994 року №334, рішенням виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів №2477 від 16.12.1994 року ОСОБА_1 було дозволено, строком на 3 роки, користуватися земельною ділянкою на території району під самовільно встановлений металевий гараж № НОМЕР_1 , без права капітального будівництва.

Також вказаним рішенням ОСОБА_1 було зобов`язано укласти з РЕУ Кіровського житлового об`єднання договір на тимчасове користування землею, протягом трьох років вирішити питання місця постійного утримання автотранспорту.

Листом директора КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради від 16.10.2018 року на адресу Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради було повідомлено, що при проведенні робіт з капітального ремонту котельні по АДРЕСА_1 , було виявлено об`єкт малої архітектурної форми (гаражі), які розташовані в охоронній зоні котельні, які заважають проведенню ремонту, з проханням демонтувати останні.

29.10.2018 року КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради на гаражі, розташованого у районі будинку АДРЕСА_1 , розміщено припис №ГБР-6425 в якому зазначено: - протягом 3 (трьох) робочих днів необхідно прибути до КП «Управління контролю за благоустроєм» Дніпровської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 , (графік роботи: понеділок-четвер з 09:00 до 18:00, п`ятниця з 09:00 до 16:45, обідня перерва з 13:00 до 13:45); - при собі необхідно мати (у разі наявності) документи, що надають право на використання об`єкта благоустрою міста для розташування гаража (право на використання земельної ділянки, рішення органу місцевого самоврядування тощо), документ, що підтверджує право власності (інше майнове право) на цей гараж, а також фото гаража; - попереджено, що в разі ігнорування даного припису буде вжито заходів для звільнення ділянки міської території (об`єкта благоустрою) шляхом демонтажу встановленої споруди із подальшим стягненням всіх витрат, пов`язаних із здійсненням цих заходів.

31.10.2018 року ОСОБА_1 надала документи.

Актом комісійного обстеження об`єктів благоустрою від 28.11.2018 року №164 встановлено наступне: обстеження розпочато о 11:00 год. 28.11.2018 року, обстеження закінчено о 12:00 год. 28.11.2018 року; відповідно до рішення виконкому Дніпровської міської ради від 27.03.2018 року №169 та за результатами обстеження міської території по АДРЕСА_1 виявлено тимчасові споруди (металеві гаражі) в кількості 6 одиниць; на тимчасові споруди 29.10.2018 року головними спеціалістами відділу контролю благоустрою інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради розміщено приписи власнику споруди про надання дозвільних документів на зайняття території для розміщення металевих гаражів, в разі їх відсутності самостійно звільнити територію від зазначених тимчасових споруд. Документи на право розміщення тимчасових споруд не надані власниками до інспекції з питань благоустрою міської ради, тимчасові споруди в зазначеному у приписі термін власниками самостійно не демонтовано; тимчасові споруди розміщені з порушенням п.3.2 Правил благоустрою території міста Дніпропетровська, згідно з яким на об`єктах благоустрою міста забороняється самовільно споруджувати об`єкти благоустрою (їх частини) та/або використовувати їх не за функціональним призначенням; земельна ділянка, на якій розміщено вищевказані тимчасові споруди, використовуються власником без правовстановлюючих документів договорів оренди землі, що є порушенням Земельного кодексу України; з метою дотримання вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Правил благоустрою території міста Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.11.2013 року № 44/43, необхідно вжити заходів щодо усунення порушення благоустрою території міста Дніпра шляхом звільнення території від тимчасових споруд та відновити благоустрій території міста.

Листом від 29.11.2018 року №318 КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради запропонувало вжити заходів щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом демонтажу гаражу власними силами та привести земельну ділянку на місці демонтованого об`єкту до первісного стану.

Інспекція з питань благоустрою Дніпровської міської ради направила міському голові лист «Про підготовку проекту рішення виконкому міської ради про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста від 11.12.2018 року №3/4-946.

Рішенням виконкому Дніпровської міської ради від 22.01.2019 року №87 «Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста» вирішено вжити заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпропетровська, затверджених рішенням міської ради від 27.11.2013 року №44/43 стосовно самовільно встановлених на території міста гаражів, споруд (у тому числі пересувних), огорож згідно з переліком (додаток), а саме зобов`язати власників самовільно встановлених на території міста гаражів, споруд (у тому числі пересувних), огорож демонтувати зазначені об`єкти власними силами протягом 5 днів з дня прийняття цього рішення та привести земельні ділянки на місцях демонтованих об`єктів до первісного стану (п.1 рішення).

У разі невиконання вимог (п.1 цього рішення) інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради, КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради власними силами або із залученням інших комунальних підприємств та сторонніх організацій вжити заходів щодо усунення наслідків порушень Правил шляхом демонтажу об`єктів (п.1 цього рішення), забезпечити їх транспортування, зберігання та складання акта, який підписується представниками інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради, КП «Управління контролю за благоустроєм міста» та залученими особами, що були присутні під час його проведення (п.2 рішення).

Додатком до рішення виконкому міської ради від 22.01.2019 року №87 визначено Перелік самовільно встановлених на території міста гаражів, споруд (у тому числі пересувних), огорож, що підлягають демонтажу, відповідно до якого за порядковим №16 зазначено металевий гараж за адресою: АДРЕСА_1 , який визначено на графічному матеріалі №7 спорудою 5.

28.01.2019 року КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради власнику гаража, розташованого в районі будинку АДРЕСА_1 видано припис №ГР-0324, в якому повідомлено про необхідність відповідно до рішення №87 від 22.01.2019 року демонтувати власними силами протягом п`яти днів з дня прийняття цього рішення самовільно встановлений на території міста гараж та привести земельну ділянку на місці демонтованого об`єкту до первісного стану. Також приписом попереджено, що у разі ігнорування рішення№87 від 22.01.2019 року буде вжито заходів щодо примусового демонтажу цієї споруди із подальшим стягнення всіх витрат, пов`язаних із здійсненням цих заходів. Майно, яке буде знаходитись в гаражі в момент проведення демонтажних робіт, буде залишено на місці.

28.01.2019 року ОСОБА_1 звернулась до КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради з заявою про зупинення виконання рішення №87 від 22.01.2019 року до розгляду спору адміністративним судом, а також до міського голови з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,01 га, яка розташована у АДРЕСА_1 (в районі будинків АДРЕСА_6, АДРЕСА_3 , будівлі котельної АДРЕСА_7), на якій розташовано металевий гараж АДРЕСА_8.

Відповідно до акту примусового демонтажу від 05.02.2019 року КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради та Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради проведено примусовий демонтаж металевого гаража АДРЕСА_1; номер графічного матеріалу та споруди: АДРЕСА_4 ).

Листами від 27.02.2019 року №108, від 06.05.2019 року №229 КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради та листом Дніпровської міської ради від 04.03.2019 року №Б-353/1, від 12.03.2019 року №Б-353/2 повідомлено ОСОБА_1 про те, що строк користування земельною ділянкою відповідно до рішення виконкому Кіровської районної ради народних депутатів від 16.12.1994 року №2477 закінчився 16.12.1997 року.

28.01.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до виконавчого комітету Дніпровської міської ради просила визнати протиправним та скасувати рішення від 22.01.2019 року №87 в частині зносу гаража № НОМЕР_1 , який розташований в районі будинку АДРЕСА_1 (справа №852/2а-1/19).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 року позов ОСОБА_1 було задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення №87 від 22.01.2019 в частині включення до Переліку самовільно встановлених на території міста гаражів, споруд (у тому числі пересувних), огорож, що підлягають демонтажу за порядковим номером 16 металевого гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , який визначено на графічному матеріалі №7 спорудою 5 та в частині пункту 1 цього рішення про зобов`язання власника демонтувати зазначений об`єкт власними силами та привести земельну ділянку до первісного стану.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.04.2022 року зазначені вище судові рішення було скасовано та справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 року за наслідками повторного розгляду в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.12.2023 року рішення суду першої інстанції від 18.07.2022 року було залишено без змін.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення в силі рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний адміністративний суд керувався наступним.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.ст.1,10,14,15,16,17,20,34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. Утримання в належному стані території це використання її за призначенням відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження та відновлення об`єктів благоустрою. Об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством. На об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати тимчасові споруди та інші елементи благоустрою (торговельні лотки, павільйони, кіоски, палатки, причепи, гаражі тощо). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані, зокрема, дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів. Організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають. Правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, їх озеленення, охорона зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Типові правила благоустрою території населеного пункту затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.11.2017 року №310 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 18.12.2017 року №1529/31397.

Рішенням від 27.11.2013 року №44/43 Дніпропетровська міська рада затвердила Правила благоустрою території міста Дніпропетровська та утворила Інспекцію з питань благоустрою Дніпровської міської ради та КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради.

Пунктами 2.2, 2.31, 3.2.1 Правил встановлено, що замовник, який має намір встановити тимчасові споруди, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення тимчасової споруди. Встановлено заборону, зокрема, самовільно споруджувати без відповідного дозволу або з порушенням його умов: тимчасові споруди. Розміщення тимчасових споруд самовільно забороняється.

Таким чином, орган місцевого самоврядування в межах наданих повноважень має право здійснювати дії з демонтажу, які є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту; при цьому орган місцевого самоврядування та його виконавчі органи мають повноваження, зокрема, перевіряти дотримання вимог законодавства при встановленні (спорудженні) тимчасових споруд, у тому числі наявність/відсутність правовстановлюючих документів.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.ч.2,7 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконкому Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 16.12.1994 року №2477 ОСОБА_1 було дозволено тимчасово, строком на 3 роки, користуватися земельною ділянкою для встановлення металевого гаража без права капітального будівництва.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності на нерухоме майно, до якого належить і капітальний гараж, має бути зареєстроване у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (набрав чинності 03.08.2004 року) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених ст.31 цього Закону.

Відповідно до п.6 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №406 ведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема, гаражів не потребує введення такого об`єкта в експлуатацію.

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року №127 гараж - будівля (споруда), частина будівлі (споруди) або комплекс будівель (споруд) із приміщеннями для постійного або тимчасового зберігання автотранспортних та інших мототранспортних засобів, з елементами технічного обслуговування (або без таких); фундамент - підземна частина будинку, через яку передається навантаження від його надземної частини на ґрунт. До об`єктів, що підлягають технічній інвентаризації та на які складаються інвентаризаційні справи і технічні паспорти, належать (завершені та незавершені будівництвом), зокрема, гаражі.

Аналізуючи вище приведене законодавство, суд прихйшов до висновку про те, що капітальні гаражі, як об`єкт нерухомості підлягають державній реєстрації після введення в експлуатацію, в той час як металеві гаражі, як тимчасова споруда не підлягають державній реєстрації, стосовно них здійснюється технічна інвентаризація у встановленому порядку.

Матеріалами справи було встановлено, що ОСОБА_1 не здійснювала введення в експлуатацію та державну реєстрацію гаражу АДРЕСА_5 . Лише у 2018 році здійснила технічну інвентаризацію вказаного гаражу, що не може бути підтвердженням права власності ОСОБА_1 на цей гараж.

Відповідно до технічного паспорту на гараж № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , складеного експертом ФОП ОСОБА_2 14.11.2018 року, за вказаною адресою розташований гараж (рік побудови 1991), 18,6 кв.м., який має бетонний фундамент, металеві зварні стіни, металеву покрівлю та бетонну підлогу; в гаражі є оглядова яма з викопаним та обкладеним цеглою котлованом та бетонною підлогою.

Як стверджує ОСОБА_1 до прийняття рішення виконкомом Дніпровської міської ради від 22.01.2019 року №87 «Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста», на підставі якого було демонтовано її гараж АДРЕСА_5 , гараж нею був побудований як капітальний, про що свідчать документи технічної інвентаризації та виготовлений 14.11.2018 року технічний паспорт. ОСОБА_1 зазначала, що з моменту побудови гаража не зверталася у встановленому порядку до відповідних органів щодо державної реєстрації капітального гаража. ОСОБА_1 стверджує, що на протязі багатьох років відкрито, добросовісно користувалася гаражем, що беззаперечно мав врахувати виконком Дніпровської міської ради при прийнятті спірного рішення про демонтаж гаражу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність права власності на майно не породжує прав у користувача, які притаманні лише власнику майна. Суд зазначає, що після спливу трьох років, на строк який було надано дозвіл ОСОБА_1 на користуватися земельною ділянкою для встановлення металевого гаража без права капітального будівництва, користування гаражем стало самовільним, оскільки ОСОБА_1 не було здійснено відповідних дій для його узаконення відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкту, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Аналізуючи обставини справи та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає, що порядок та реалізація суб`єктом владних повноважень щодо демонтажу споруди залежить від виду об`єкту, що підлягає демонтажу, а саме: суб`єкт владних повноважень має повноваження приймати рішення про демонтаж об`єктів самостійно, якщо такі належать до тимчасових споруд у розумінні Правил благоустрою, а той же час, якщо об`єкт не є тимчасовою спорудою, його може бути примусово знесено в порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» за судовим рішенням, ухваленим за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Матеріалами справи було встановлено, що згідно технічного паспорту на гараж АДРЕСА_5 , виготовленого ФОП ОСОБА_2 14.11.2018 року, який має кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єкта архітектури за категорією інженер з інвентаризації нерухомого майна, серії АЕ №001384, виданий 31.01.2013 року та свідоцтво №4428171 від 23.03.2018 року за кваліфікацією експерт, гараж НОМЕР_2, 1991 року побудови, фундамент - бетон, стіни - металевий зварний, покрівля - метал, підлога - бетон, висота - 2,1 м., площа - 19,0 м.; оглядова яма, 1991 року побудови; стіни - цегла, підлога - бетон, площа - 2,8 кв.м.

У судове засідання 22.12.2022 року ОСОБА_1 надала копію технічного паспорту на гараж АДРЕСА_5 , виготовлений ФОП ОСОБА_2 01.12.2022 року, згідно якого гараж (машино-місце) НОМЕР_2, 1991 року побудови, гараж та оглядова яма повністю зруйновані. До технічного паспорту додано акт обстеження від 01.12.2022 року, виконаного інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_2 , згідно якого встановлено, що гараж, літ.А, побудований у 1991 році, розташований на земельній ділянці територіальної громади м. Дніпро без оформлення кадастрового номера, належав ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому районної ради народних депутатів №2477 від 16.12.1994 року. Гараж, літ.А - повністю зруйнований.

На виконання вказівки суду касаційної інстанції Третім апеляційним адміністративним судом 22.12.2022 року було винесено ухвалу про виклик у судове засідання 26.01.2023 року у якості спеціаліста ОСОБА_2 , який у 2018 році інвентаризував не демонтований гараж та встановив 01.12.2022 року факт його демонтажу, для надання пояснень: чи гараж АДРЕСА_5 , є об`єктом будівництва чи тимчасовою спорудою.

Однак, ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки не пояснив суду.

З метою з`ясування всіх обставин справи, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023 року за клопотанням ОСОБА_1 було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити експерту Соломоненку О.Ю. (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ №001384 від 31.01.2013 року, свідоцтво №4428171 від 23.03.2018 року), на розгляд поставлено питання: чи гараж АДРЕСА_5 , за своєю конструкцією є капітальною чи тимчасовою спорудою? чи відповідає улаштований фундамент у гаражі АДРЕСА_5 , нормам ДБН? чи цей фундамент нерозривно пов`язаний з гаражем АДРЕСА_5 , чи є вони однією конструкцією? чи можливо розібрати металеву конструкцію гаража АДРЕСА_5 , і ця конструкція не втратить свою цінність?

Оскільки ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2 має відповідний кваліфікаційний сертифікат, а суд не взмозі був перевірити наявність відповідних повноважень ОСОБА_2 у зв`язку з закритим Реєстром експертів, судова будівельно-технічна експертиза не була проведена у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 відповідних повноважень експерта.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.07.2023 року провадження у справі було поновлено.

Матеріалами справи було встановлено, що суд апеляційної інстанції неодноразово викликав у судове засідання ОСОБА_2 у якості спеціаліста, як за адресою його проживання, так і за адресою його роботи, однак, ОСОБА_2 у судове засідання не з`являвся.

25.10.2023 року до суду надійшли пояснення ОСОБА_2 про те, що гараж АДРЕСА_5 має фундамент з бетону, стіни гаражу виготовлені з металевих листів, та мають зварну конструкцію, основа яких вмурована в бетонний фундамент гаража та є його нероздільною частиною гаражу. Крім того, при проведенні інвентаризації було встановлено, що під основною конструкцією гаражу облаштована оглядова яма. На підставі вище визначеного даний гараж НОМЕР_2 на момент інвентаризації був капітальною будівлею і неможливо було розібрати цю конструкцію без втрати своєї цінності як об`єкту нерухомості.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.70 КАС України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Спеціаліст зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом, відповідати на поставлені судом питання, надавати консультації та роз`яснення, у разі потреби надавати суду іншу технічну допомогу. За відсутності заперечень учасників справи спеціаліст може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції критично віднісся до пояснень ОСОБА_2 , наданих за межами судового засідання і не зміг їх оцінювати як пояснення спеціаліста, та не зміг його пояснення оцінювати як доказ у справі, оскільки, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_2 був обізнаний про питання, з яких суд його викликає для пояснень, консультацій, судом в ухвалі йому було роз`яснено його права та обов`язки, однак, ОСОБА_2 ухилявся від явки до суду для дачі пояснень у якості спеціаліста та не пояснив суду про причини своєї неявки на виклики суду.

Крім того, 23.11.2023 року до суду надійшло клопотання виконкому Дніпровської міської ради про залучення до матеріалів справи листа Інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради від 15.11.2023 року №4/5-463, згідно якого державним інспектором інспекції 06.11.2023 року було здійснено обстеження земельної ділянки, за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки №06/11/23-К за адресою АДРЕСА_1 , яким зафіксовано, що на території земельної ділянки хаотично розміщена незначна кількість решток застиглої гравійно-піщаної суміші неправильної форм, закопана в землю цегла.

Виходячи з зазначеного, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду про те, що відповідність фундаменту нормам ДБН на теперішній час неможливо перевірити, оскільки ще 05.02.2019 року фахівцями КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради та Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради проведено примусовий демонтаж металевого гаража.

Вирішуючи спір по суті, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішенням виконкому Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 16.12.1994 року №2477 ОСОБА_1 було дозволено тимчасово, строком на 3 роки, користуватися земельною ділянкою для встановлення металевого гаража без права капітального будівництва. Матеріалами справи не підтверджено, що право користування земельною ділянкою для встановлення металевого гаража продовжувалося після спливу трирічного строку. Суд врахував, що право користування вказаною земельною ділянкою, на якій було споруджено гараж, відсутнє у ОСОБА_1 станом на прийняття спірного рішення про демонтаж гаражу.

Встановлені у вищезазначеному судовому рішенні обставини додатковому доказуванню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що позивачем пред`явлено позовні вимоги до неналежного відповідача.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Так, судом 1 інстанції встановлено, що станом на момент винесення виконкомом Дніпровської міської ради рішення від 22.01.2019 року №87 «Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста» про демонтаж гаражу АДРЕСА_5 , дозвіл на користування ОСОБА_1 . гаражем, як тимчасовою спорудою, закінчився, подальше користування земельною ділянкою та розташуванням на ній гаража вважається самовільним та з порушенням законодавства, а тому суд вважав, що демонтаж самовільно зведеного гаражу, за рішенням виконкому Дніпровської міської ради, є законним та обґрунтованим.

Рішенням адміністративного суду у справі №852/2а-1/19, яке набрало законної сили, встановлена правомірність рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 22.01.2019 року №87 та здійсненого на його підстав демонтажу самовільно зведеного ОСОБА_1 . гаражу за адресою АДРЕСА_1 .

Судом 1 інстанції зазначено, що ОСОБА_1 мала право на залишення за нею матеріалів, які були використані в процесі будівництва демонтованого гаражу або відшкодування їх вартості.

Заявляючи вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок знесення гаражу, позивачка згідно позову в остаточній редакції пред`явила ці вимоги до Дніпровської міської ради та виконавчого комітету Дніпровської міської ради. При цьому, згідно змісту прохальної частини позову та пояснень позивачки та її представника в суді, фактично просила стягнути кошти саме з Дніпровської міської ради.

Відповідно до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням від 27.11.2013 року №44/43 Дніпропетровська міська рада затвердила Правила благоустрою території міста Дніпропетровська та утворила Інспекцію з питань благоустрою Дніпровської міської ради та КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради.

Рішення від 22.01.2019 року №87 про демонтаж гаражу позивачки приймалось виконкомом Дніпровської міської ради.

Згідно п.2 вказаного рішення, в разі невиконання вимог (п.1 цього рішення) вжиття заходів щодо усунення наслідків порушень Правил шляхом демонтажу об`єктів (п.1 цього рішення), забезпечення їх транспортування, зберігання та складання акта, було доручено Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради та КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради.

КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради виносив припис №ГР-0324 від 28.01.2010 року та згідно акту примусового демонтажу від 05.02.2019 року за участю залучених працівників цього підприємства було проведено демонтаж гаражу.

До КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради, на якого згідно п.2 рішення №87 від 22.01.2019 року покладено обов`язок із подальшого зберігання демонтованих об`єктів, позивачка в подальшому зверталась із заявами щодо повернення демонтованого гаражу.

Тобто КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради було виконавцем рішення №87 від 22.01.2019 року в частині демонтажу споруд та особою, відповідальною за їх подальше транспортування та збереження, а також фактичним утримувачем майна.

Останнє є юридичною особою та в силу ст.96 ЦК України самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Виходячи із фактичних обставин та спірних правовідносин, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку, що саме КП «Управління з контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської в даному випадку є належною особою, до якої позивачка мала пред`явити вимоги щодо повернення майна, або відшкодування завданої шкоди.

Також враховувалися правові висновки викладені у пункті 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, де зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянтів, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянти не скористалися наданими їм правами, не обґрунтували свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надали суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки такі пред`явленні не до належного відповідача.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: