Справа № 201/7279/24
Провадження № 2-о/201/335/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особи: ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особи: ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Заява обґрунтована тим, що 20 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області 20 липня 2019 року, про що складено відповідний актовий запис за № 503. «11» грудня 2019 року в шлюбі народилась дитина, ОСОБА_3 . Також, « ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі народилась друга дитина - ОСОБА_4 . Однак, після народження другої дитини шлюбні стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склались, невдовзі сім`я фактично розпалась. В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2024 року по справі № 201/5182/22 судом була визнана мирова угода, укладена 10 серпня 2022 року між сторонами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів, на наступних умовах: розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 (Позивач) та ОСОБА_2 (Відповідач), Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділі реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, зареєстрований 20 липня 2019 року, про що складено відповідний актовий запис за № 503. Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , « ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком. ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , « ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони стверджують, що до підписання цієї Мирової угоди їм відомі наслідки ст.256 ЦПК України. Сторони погоджуються, що понесені ними судові витрати пов`язані із розглядом даної справи залишаються за сторонами.

Отже, з серпня 2022 року шлюбні стосунки між Заявником та Заінтересованою особою були остаточно припинені, шлюб розірвано. Старший син залишився проживати разом із батьком, під його повною самостійною опікою, а молодша дитина залишилась проживати разом із матір`ю.

Після розірвання шлюбу із ОСОБА_2 і станом на сьогоднішній день дитина - ОСОБА_3 , « ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом зі батьком, ОСОБА_1 , перебуває на його самостійному утриманні та вихованні. У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації, тимчасовою окупацією частини Запорізької області та постійної небезпеки, Заявник разом із своїм сином переїхали проживати в орендовану квартиру у місто Дніпро, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де наразі проживають разом, однією сім`єю. Дитина проживає у добрих побутових умовах, має власну кімнату та усі необхідні умови для фізичного, духовного та морального розвитку. ОСОБА_1 має достатній дохід, власний автомобіль, що дозволяє повністю самостійно утримувати дитину і виконувати всі обов`язки батька, дитина знаходиться тільки на його утриманні, вихованні та під його опікою. Матір дитини, ОСОБА_2 , будь-якої участі в житті старшої дитини не приймає, своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини не виконує.

Заявник також зазначає, що він як батько завжди намагається надати своїй дитині все найкраще, забезпечити гідні, а особливо безпечні умови проживання, забезпечити сина відпочинком та оздоровленням. Однак, на сьогоднішній день через військову агресію Російської Федерації на території всієї України введений військовий стан, ситуація в Україні продовжує бути небезпечною, продовжуються обстріли, постійно лунають сирени повітряної тривоги, що негативно впливає зокрема і на психічний стан малолітньої дитини. І як будь-який батько, ОСОБА_1 бажає забезпечити своєму сину безпечне місце, де він зможе відчувати себе в безпеці, проте виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років на сьогоднішній день забороняється. З огляду на вищевикладене, для отримання правової підстави для періодичного перетину державного кордону України для забезпечення своїй дитині належного відпочинку та оздоровлення, культурного, духовного і соціального розвитку, а також у разі виникнення такої необхідності - і безпечного тимчасового проживання, батько ОСОБА_1 повинен довести факт самостійного утримання та виховання дитини віком до 18 років.

З огляду на вищезазначене, заявник просить встановити факт перебування на самостійному утриманні та вихованні громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , малолітньої дитини віком до 18 років - ОСОБА_3 , « ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановити факт, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , є особою, яка самостійно виховує та утримує малолітню дитину віком до 18 років - ОСОБА_3 , « ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 24 червня 2024 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15 год. 30 хв. 08 липня 2024 року.

Заявник в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, без його участі, в якій також підтримав та просив задовольнити заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Від заінтересованої особи надійшла до суду заява, в якій вона просила розглядати справу без її участі. Також підтвердила викладені у заяві обставини, просила заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення, задовольнити.

Дослідивши заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та долучені до неї докази, суд доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області 20 липня 2019 року, про що складено відповідний актовий запис за № 503.

ІНФОРМАЦІЯ_4 в шлюбі народилась дитина, ОСОБА_3 . Також, ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі народилась друга дитина - ОСОБА_4 .

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2024 року по справі № 201/5182/22 Судом була визнана мирова угода, укладена 10 серпня 2022 року між сторонами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини та стягнення аліментів, на наступних умовах:

1. Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 (Позивач) та ОСОБА_2 (Відповідач), Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділі реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, зареєстрований 20 липня 2019 року, про що складено відповідний актовий запис за № 503.

2. Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , « ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком.

3. ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , « ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4. Сторони стверджують, що до підписання цієї Мирової угоди їм відомі наслідки ст.256 ЦПК України.

5. Сторони погоджуються, що понесені ними судові витрати пов`язані із розглядом даної справи залишаються за сторонами.

Як вказує заявник та підтверджено матеріалами справи, після розірвання шлюбу із ОСОБА_2 і станом на сьогоднішній день дитина - ОСОБА_3 , « ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом зі батьком, ОСОБА_1 , перебуває на його самостійному утриманні та вихованні. У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації, тимчасовою окупацією частини Запорізької області та постійної небезпеки, Заявник разом із своїм сином переїхали проживати в орендовану квартиру у місто Дніпро, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де наразі проживають разом, однією сім`єю. Вказане не спростовувалось учасниками справи.

Як зазначив заявник та підтвердила заінтересована особа, дитина проживає у добрих побутових умовах, має власну кімнату та усі необхідні умови для фізичного, духовного та морального розвитку. ОСОБА_1 має достатній дохід, власний автомобіль, що дозволяє повністю самостійно утримувати дитину і виконувати всі обов`язки батька, дитина знаходиться тільки на його утриманні, вихованні та під його опікою. Матір дитини, ОСОБА_2 , будь-якої участі в житті старшої дитини не приймає, своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини не виконує.

У відповідності 315 - 318 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів перебування на утриманні, якщо вони мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення особистих немайнових чи майнових прав.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У відповідності до ст. 5 Сімейного кодексу України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Заявник зазначає, що він як батько завжди намагається надати своїй дитині все найкраще, забезпечити гідні, а особливо безпечні умови проживання, забезпечити сина відпочинком та оздоровленням. Однак, на сьогоднішній день через військову агресію Російської Федерації на території всієї України введений військовий стан, ситуація в Україні продовжує бути небезпечною, продовжуються обстріли, постійно лунають сирени повітряної тривоги, що негативно впливає зокрема і на психічний стан малолітньої дитини. І як будь-який батько, ОСОБА_1 бажає забезпечити своєму сину безпечне місце, де він зможе відчувати себе в безпеці, проте виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років на сьогоднішній день забороняється.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, а також тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, обмежено деякі конституційні права і свободи людини і громадянина, зокрема введено заборону на виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Відповідно до п. 26 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 N 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 21 та 22 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"

Згідно пункту 4 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 був затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Відповідно до Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який є додатком до вказаного Порядку, документами, що підтверджують право на відстрочку у випадку, визначеному п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону, в тому числі, є документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України)

З огляду на вищевикладене, для отримання правової підстави для періодичного перетину державного кордону України для забезпечення своїй дитині належного відпочинку та оздоровлення, культурного, духовного і соціального розвитку, а також у разі виникнення такої необхідності - і безпечного тимчасового проживання, батько ОСОБА_1 повинен довести факт самостійного утримання та виховання дитини віком до 18 років.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом в ході судового розгляду справи в їх сукупності, а також враховуючи те, що заінтересована особа також просила задовольнити заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд приходить до висновку, що на утриманні та вихованні ОСОБА_1 дійсно перебуває малолітня дитина віком до 18 років, та він несе обов`язок забезпечити своїй дитині, яка перебуває на його утриманні належні умови проживання, виховання, відпочинку, оздоровлення та безпеки.

За таких обставин, суд вбачає підстави для задоволення заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, оскільки встановлення цих фактів не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів, та відповідає інтересам дитини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 18 Постанові Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.98) при постановлені рішення у справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат по даній категорії справ не застосовується.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 259, 263-265, 268, 293, 315, 317, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особи: ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт перебування на самостійному утриманні та вихованні громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , малолітньої дитини віком до 18 років - ОСОБА_3 , « ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , є особою, яка самостійно виховує та утримує малолітню дитину віком до 18 років - ОСОБА_3 , « ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Федоріщев С.С.