Справа №351/3060/23
Номер провадження №2/351/277/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

за участі секретаря - Том`юк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині цивільну справу за позовом адвоката Петрички Олександа Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Снятинської міської ради про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Петричка О.Є., який діє в інтересах позивачів звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області із позовом до Снятинської міської ради про встановлення права власності.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 та батько ОСОБА_2 . Після його смерті залишилось спадкове майно частка у житловому будинку АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 заповів своїй дружині ( позивачці).

Представник позивачів зазначає, що 16.11.2023 року ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на право на спадщину за заповітом, але отримала відмову, нотаріуса про вчинення нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що будинок АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991 року згідно довідки Снятинської міської ради Старостинського округу №8 с. Потічок Коломийського району Івано-Франківської області від 07.11.2023 року, крім померлого ОСОБА_3 проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_2 (син) по справі, а отже кожному із них належить відповідна частка у колгоспному дворі, проте частки у майні не визначені.

Також адвокат Петричка О.Є. звертає увагу суду на те, що станом на 15.04.1991 р. у господарстві за адресою АДРЕСА_1 (суспільна група колгоспний двір), крім спадкодавця, були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 . Отже, кожен з них мав право на 1/3 частки у майні.

Після смерті ОСОБА_3 , - його частка згідно заповіту від 12.11.2013 року, посвідченого секретарем Потічківської сільської ради, перейшла до дружини ОСОБА_1 (позивачки по справі). Отже ОСОБА_1 претендує на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 залишається 1/3 частки вищевказаного житлового будинку.

Адвокат Петричка О.Є. зазначає, що ніхто окрім позивачів не претендує на вказане господарство.

Отже у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть реалізувати своє право на спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом у нотаріальній конторі, у зв`язку із відмовою нотаріуса, змушені звернутися із цим позовом до суду.

На підставі наведеного адвокат Петричка О.Є. який діє в інтересах позивачів просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Адвокат Петричка О.Є., який діє в інтересах позивачів подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивачів, позовні вимоги підтримали, просили суд даний позо задоволити у повному обсязі.

Представник Снятинської міської ради подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до копії Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння ОСОБА_3 як голові колгоспного двору належало будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

Згідно із копією заповіту складеного секретарем Потічківської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі №15 ОСОБА_3 , 22.07.1939 року все своє майно заповів своїй дружині ОСОБА_1 , 1947 року народження.

Із довідки №538 від 07.11.2023 року виданою Старостинським округом №8 с. Потічок Коломийського району Івано-Франківської області встановлено, що згідно із записом в погосподарській книзі №7 особовий рахунок № НОМЕР_1 за ОСОБА_3 , 1939 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Потічок числиться житловий будинок з господаськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Станом на 15.01.1991 року в даному господарстві (суспільна група колгоспний двір) були зареєстровані та проживали ОСОБА_1 (дружина) та ОСОБА_2 (син) (позивачі по справі.

Згідно виписки з Інвентаризаційних матеріалів згідно архівних даних право власності на будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , станом на 31.12.2012 рік в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації не зареєстровано.

Відповідно до Висновку про вартість майна від 14.12.2023 року ринкова вартість житлового будинку, який розташований АДРЕСА_1 згідно технічного паспорта площею 52,9 кв.м., житловою площею 42,5 кв. м., 1978 року побудови), господарські будівлі та споруди без врахувань ПДВ становить 161780 ( сто шістдесят одна тисяча сімсот вісімдесят) гривень.

Відповідно до Довідки №1280/02-14 від 16.11.2023 року виданої державним нотаріусом Першої державної Снятинської нотаріальної контори встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 16.11.2023 року №128102-31, відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці с. Потічок Коломийського району Івано-Франківської області, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки крім померлого проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а отже кожному із них належить частка у колгоспному дворі. Проте частки у майні не визначені.

Відповідно до рішення державного реєстратора про відмову в проведенні реєстраційних дій від 20.06.2024р. № 73734687 ОСОБА_2 відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Із досліджених в судовому засіданні письмових доказів суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ Про власність вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

За наведених обставин суд вважає, що невизначеність часток у колгоспному дворі не є підставою відмови у захисті права позивачів, тому суд дійшов висновку про те, що є підстави для визнання за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки, за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного, та ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1233, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_2 , право власності на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_3 , право власності на 1/3 житлового будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Ігор СЕГІН