Справа № 283/1738/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Герасименко М.М.,

за участі секретаря Рассказової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селищі Бородянці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 березня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 877461383, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора U5T3EX44. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді кредитної лінії, у розмірі кредитного ліміту на суму 9 650 грн на умовах строковості, зворотності та платності, шляхом перерахування грошових коштів на його банківську карту. На підставі договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», додаткових угод, якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2020 року, та реєстру прав вимоги № 35 від 16 липня 2019 року до вказаного договору, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 28 178,58 грн. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишилися без змін. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 7 від 28 жовтня 2021 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 26 796,72 грн. 14 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 14/02/2022-01, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 26 796,72 грн. З огляду на зазначене, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на день звернення до суду з вказаним позовом становить 26 796,72 грн і складається із: 9 649,62 грн заборгованість по кредиту, 17 147,10 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Враховуючи викладене, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 877461383 від 14 березня 2019 року в розмірі 26 796,72 грн і судові витрати.

Ухвалою суду від 17 липня 2024 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

02 вересня 2024 року до суду від представника відповідача адвоката Владімірової О.В. надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважає їх незаконними, оскільки з матеріалів доданих до позову вбачається, що кредитний договір № 877461383 був укладений між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 14 березня 2019 року. Проте, договір факторингу № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено 28 листопада 2018 року, тобто, до укладення кредитного договору, а тому на момент відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року боргові зобов`язання за кредитним договором від 14 березня 2019 року ще не існували та не могли бути передані новому кредитору на час укладення договору відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року. Зазначене свідчить про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами перехід до нього всіх прав та обов`язків кредитора, а також, що має місце порушення саме його прав внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором № 877461383 від 14 березня 2019 року. Крім того, як убачається зі змісту договорів факторингу, предметом договору є відступлення права вимоги за плату, проте, позивачем не надано жодного платіжного доручення до кожного з договорів факторингу про здійснення оплати відповідної суми за договором факторингу, а отже позивачем не доведено, що до нього перейшло право вимоги до відповідача. Також, представник звернула увагу на те, що з розрахунку ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» вбачається, що 16 липня 2019 року ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплачено грошові кошти в загальному розмірі 9 650,00 грн тіло кредиту та 20 717,58 грн відсотки. З огляду на вказані обставини, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та судові витрати покласти на позивача.

11 вересня 2024 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, у якій представником вказано, зокрема, що 10 квітня 2019 року відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 2 189,00 грн, з яких 0,38 грн погашення тіла кредиту, а 2 188,62 грн погашення відсотків, а тому твердження представника відповідача про сплату ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором грошових коштів у сумі 9 650,00 грн як тіло кредиту та 20 717,58 грн не відповідає дійсності та свідчить про недостатньо ретельне та точне вивчення і розуміння документів та фактичних обставин, що може призвести до хибних висновків суду. Вважав, що відповідач ознайомився з усіма умовами кредитного договору, а тому усвідомлював його існування і визнавав свої зобов`язання за ним. Крім того, відповідачем не заперечується факт отримання і користування грошовими коштами відповідно до умов договору. В той же час відповідачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів, що такий рахунок йому не належить, виписки за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок, доказів повернення коштів чи спростування нарахованих кредитором процентів за період користування кредитними коштами. Також, відповідачем не надано суду відомостей на підтвердження доводів не підписання ним кредитного договору чи заволодіння його персональними даними іншими особами, тобто доказів вчинення шахрайських дій відносно персональних даних відповідача матеріали справи не містять. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором представник вказав, що за умовами договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року правом вимоги є всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. 31 грудня 2020 року між клієнтом і фактором було укладено додаткову угоду № 26 до вказаного договору факторингу, яка продовжила строк його дії до 31 грудня 2021 року. Предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах. Отже, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначеного додатковою угодою строку дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, його виконання здійснювалося не одномоментно, а протягом всього часу його дії, а право вимоги за кредитним договором № 877461383 від 14 березня 2019 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 16 липня 2019 року, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 35, який був підписаний вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 . Крім того, вказав, що перерахування суми оплати факторингу клієнту відповідно до договорів факторингу не є предметом доказування, оскільки перехід права вимоги підтверджується підписанням реєстру, що передбачено в договорах, а тому дана обставина не є підставою для переходу права вимоги за договором факторингу. Щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу представник позивача вказав, що з урахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн є завищеними, необґрунтованими та такими, що суперечать принципу розподілу судових витрат, а тому просив відмовити у стягненні таких витрат.

Позивач ТОВ «Юніт Капітал» свого представника в судове засідання не направив, просив розглянути справу без його участі, позовні підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Владімірова О.В. в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на викладені у відзиві доводи, та просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 14 березня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір № 877461383, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора U5T3EX44, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 9 650,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,84% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3. цього договору 27 днів; сукупна вартість кредиту становить 11 838,62 грн і включає в себе: 9 650,00 грн суму кредиту, 2 188,62 грн проценти за користування кредитом (а.с. 12-26, 29, 37-38, 77).

Відповідно до копії платіжного доручення № b719ebda-ed1f-4b74-bef4-b743958d8a4f, 14 березня 2019 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» здійснило ОСОБА_1 переказ коштів згідно договору № 877461383 від 14 березня 2019 року в розмірі 9 650,00 гривень (а.с. 19).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 877461383 станом на 16 липня 2019 року ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» грошові кошти в розмірі 2 189,00 гривень, з яких: 0,38 грн було зараховано в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, 2 188,62 грн було зараховано в рахунок погашення заборгованості за нарахованими процентами (а.с. 35-36).

На підставі договору факторингу № 28/1118-01, укладеного 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», та додаткових угод до нього, якими було продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2022 року включно, а також реєстру прав вимоги № 35 від 16 липня 2019 року до вказаного договору, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 877461383 у розмірі 28 178,58 грн, що складається із: 9 649,62 грн заборгованість по основному боргу, 18 528,96 грн заборгованість по відсоткам. Крім того, відступлення права вимоги за договором № 877461383 від 14 березня 2019 року ТОВ «Таліон Плюс» 16 липня 2019 року за умовами договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року підтверджується довідкою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» Вих. № 877461383/ФК від 21 червня 2024 року (а.с. 27, 30-34, 52-63, 73 зворотній бік-74, 76, 176-179).

У рахунок погашення заборгованості за договором № 877461383 від 14 березня 2019 року на рахунок ТОВ «Таліон Плюс» ОСОБА_1 грошові кошти не сплачено, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 39, 147).

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткову угоду, якою продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишилися без змін. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 7 від 28 жовтня 2021 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 26 796,72 грн, яка складається із: 9 649,62 грн заборгованість по основному боргу, 17 147,10 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 40-42, 68-73, 79).

На підставі договору факторингу № 14/02/2022-01, укладеного 14 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «Юніт Капітал», і реєстру прав вимоги № 1 до вказаного договору, ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 877461383 від 14 березня 2019 року на загальну суму 34 759,75 грн, яка складається із: 9 649,62 грн заборгованість по основному боргу, 17 147,10 грн заборгованість по відсоткам, 7 963,00 грн заборгованість по пені (а.с. 43-44, 64-67).

Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 877461383, заборгованість ОСОБА_3 станом на 28 червня 2024 року включно становить 26 796,72 грн, яка складається із: 9 649,62 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 17 147,10 грн прострочена заборгованість за процентами (а.с. 28).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Встановлені судом фактичні обставини в справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору № 877461383 від 14 березня 2019 року, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно з абз. другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 877461383 станом на 16 липня 2019 року ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» грошові кошти в розмірі 2 189,00 гривень, з яких: 0,38 грн було зараховано в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, 2 188,62 грн було зараховано в рахунок погашення заборгованості за нарахованими процентами (а.с. 35-36).

З огляду на вказані обставини, суд вважає доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 сплачено в рахунок погашення заборгованості кошти в сумі 9 650,00 грн як тіло кредиту та 20 717,58 грн не відповідає дійсності та спростовуються зазначеним розрахунком заборгованості.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9 649 гривень 62 копійки.

Вимога позивача в цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню.

Щодо доводів представника відповідача про те, що договір факторингу укладено раніше ніж укладено кредитний договір, а тому позов не підлягає задоволенню, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З копії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а також з копії договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» вбачається, що предметом таких договорів є право вимоги, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Щодо доводів представника відповідача про відсутність доказів переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, оскільки у матеріалах справи відсутні докази здійснення оплати за договорами факторингу, суд, з урахуванням обставин справи, вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки як вбачається зі змісту договорів факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (п. 4.1, 4.2), № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року (п. 4.1, 4.2), № 14/2/2022-01 від 14 лютого 2022 року (п. 4.1) право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчили передачу права вимоги до боржників в повному обсязі.

Отже, позивачем доведено факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за договором № 877461383 від первісного кредитора до ТОВ «Таліон плюс», та у подальшому від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «»Юніт Капітал».

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлені фактичні обставини в справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем кредитного договору, дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, яку останній зобов`язувався повернути в повному обсязі у визначений договором строк кредитування 27 днів, до 10 квітня 2019 року.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 27 днів, тобто до 10 квітня 2019 року, після закінчення строку дії договору в позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Досліджені судом розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування, а тому є безпідставним і задоволенню не підлягає.

За умовами укладеного між сторонами договору, сукупна вартість кредиту становить 11 838,62 грн і включає в себе: 9 650,00 грн суму кредиту, 2 188,62 грн проценти за користування кредитом

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач повинен був сплатити кредитору відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 2 188,62 грн (9 650,00 грн х 0,84 % х 27 днів).

10 квітня 2019 року ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» в рахунок погашення заборгованості за договором № 877461383 грошові кошти в розмірі 2 188,62 грн, які були зараховані в рахунок погашення заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 35-36), а тому вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками задоволенню не підлягає.

Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за договором № 877461383 від 14 березня 2019 року в розмірі 9 649 гривень 62 копійки.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги № 17/06/24-02 від 17 червня 2024 року, копію протоколу погодження вартості послуг і додаткової угоди № 5 до вказаного договору, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 17 червня 2024 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 5 000,00 гривень (а.с. 45-51).

Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 3 000 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1 080,30 грн (3 000,00 грн х 36,01% : 100%).

Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 872,32 грн, виходячи з розрахунку: 9 649,62 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 2 422,40 грн (сума сплаченого судового збору) / 26 796,72 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Щодо вимог відповідача про стягнення з позивача понесених судових витрат, слід зазначити таке.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідачем надано копії договору про надання правничої допомоги № 26-07/24 від 26 липня 2024 року та додаткової угоди № 1 до вказаного договору, згідно яких витрати понесені відповідачем на правничу допомогу складають 10 000,00 гривень (а.с. 112-114).

Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, суд вважає, що заявлена до стягнення з ТОВ «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 3000,00 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 1919,70 грн (3000,00 грн х 63,99% : 100%).

Керуючись ст. 207, 526, 549, 551, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048-1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (, 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, 4, літера А, офіс 10) заборгованість за договором № 877461383 від 14 березня 2019 року в розмірі 9 649 (дев`ять тисяч шістсот сорок дев`ять) гривень 62 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на відшкодування витрат по сплаті судового збору 872 (вісімсот сімдесят дві) гривні 32 копійки та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 080 (одна тисяча вісімдесят) гривень 30 копійок.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1919 (одна тисяча дев`ятсот дев`ятнадцять) гривень 70 копійок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 22 листопада 2024 року.

СуддяМ.Герасименко