233 Справа № 760/9333/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2024 Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Любач Н.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, була передана за підсудністю Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області, цивільна справа надійшла до суду 01 липня 2024 року, у справі витребувано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи відповідача.

15 липня 2024 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення вищезазначеного позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на: 1/3 частину квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ; садовий будинок в садовому товаристві «Дніпро-8» за адресою: АДРЕСА_4 , які належать відповідачу на праві власності та інше належне йому майно.

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що на сьогоднішній день у ОСОБА_2 існує особливо великого розміру борг перед нею, він добровільно його не бажає повернути, існує велика ймовірність того, що відповідач захоче уникнути повернення боргу і до винесення судом рішення він може подарувати чи продати чи іншим чином переоформити своє майно на третіх осіб для того, щоб унеможливити виконання рішення суду. Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі відчуження відповідачем по справі квартири на користь третіх осіб.

Вказує, що отримавши дану позовну заяву відповідач може одразу, не дочекавшись результату розгляду справи, переоформити частину квартири та інше майно на третіх осіб і в разі задоволення позовної заяви рішення неможливо буде виконати.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи заявника, дійшов до наступного висновку.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасників справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявлених вимог, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини свого звернення із такою заявою.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення вимоги чи позову до нього, може бути відчужене, зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову, позивач вказує, що відповідач може захотіти уникнути повернення боргу і до винесення судом рішення подарувати чи продати чи іншим чином переоформити своє майно на третіх осіб для того, щоб унеможливити виконання рішення суду, однак не подає докази на підтвердження реального існування цього ризику (наприклад, оголошення тощо).

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України та не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, та свідчать про необхідність накладення арешту на нерухоме майно, зазначене у заяві про забезпечення позову.

Твердження заявника про істотне ускладнення або неможливість в майбутньому виконати судове рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову, зводяться до припущень останнього.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам.

Позивачем не долучено до заяви про забезпечення позову доказів належності відповідачу нерухомого майна, а так само відомостей щодо його ринкової вартості станом на час звернення до суду, що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність заявлених позивачем вимог вартості майна, щодо якого представник позивача просить суд застосувати заходи забезпечення позову, відтак заява про забезпечення позову не відповідає поняттю співмірності, яке передбачене ч.3 ст.150 ЦПК України.

Саме лише зазначення при обґрунтуванні доводів заяви про існування у відповідача особливо великого розміру боргу перед позивачем на переконання суду не може слугувати беззаперечним доказом на підтвердження того, що обраний заявником спосіб захисту є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Станом на теперішній час у справі не з`ясовано обсяг позовних вимог та думку відповідача по суті позову, пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір неможливо.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в заяві про забезпечення позову заявником не наведено обґрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу та не є безпосереднім предметом позову, не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також, що такий захід забезпечення є співмірним заявленим позовним вимогам.

За таких обставин у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149-153, 259-260, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :