Справа № 301/1537/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" липня 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., з участю представника позивачів Попика В.В. , третьої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Інтер-Поліс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулася в Іршавський районний суд Закарпатської області з позовом до ПрАТ СК «Інтер-Поліс» про відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02.09.2022 року близько 16 год. 40 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Renault» моделі «Меganе», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », разом з пасажирами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , рухаючись у денний час доби, при опадах у вигляді дощу, на мокрій ділянці автодороги, яка вкрита асфальтобетоном, з лівим заокругленням дороги, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку по вул. Центральній в с. Дунковиця, Берегівського району, у напрямку м. Іршава, навпроти будинку № 170, під час руху не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України, не урахував дорожню обстановку та дорожні умови, чим не втримав керований ним автомобіль у межах своєї смуги руху, внаслідок чого втратив керованість свого автомобіля і, як наслідок, допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху, де в стані бокового некерованого заносу допустив зіткнення з автомобілем марки «МАN» моделі «L 2000 8.163», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_7 , який в той час рухався у зустрічному напрямку зустрічною смугою руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир переднього пасажирського сидіння автомобіля марки «Renault» моделі «Меganе», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_4 , колишній мешканець АДРЕСА_1 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області №297/3379/22 від 02.08.2023 року водія автомобіля марки «Renault» моделі «Меganе», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вказаний вирок не набрав законної сили, оскільки ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, яка перебуває на розгляді у Закарпатському апеляційному суді. Розгляд справи призначено на 25.07.2024 року.

Пасажир автомобіля «Renault» моделі «Меganе», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьком їх спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 14.06.2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 14.09.2006 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 18.09.2007 року батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 21.12.2013 року батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 05.09.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Дунковиця, Берегівського району, Закарпатської області.

Відповідно до довідки Довжанської сільської ради №903 від 08.11.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним за даною адресою на час смерті проживали:

- ОСОБА_3 - дружина;

- ОСОБА_4 - син;

- ОСОБА_5 - дочка;

- ОСОБА_11 - теща.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Renault» моделі «Меganе», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» згідно полісу №210186584.

Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 320000 грн.

04.11.2023 року ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Попик В.В., відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), звернулася до відповідача ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та додатками до нього, у якому була зазначена вся відома інформація про обставини цієї пригоди.

02.12.2023 року ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Попик В.В., у межах строків передбачених ст. 37 Закону № 1961-IV, надіслала на адресу ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» заяву про страхове відшкодування із додатками, які передбачені ст. 35 даного Закону, з вимогою виплатити страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, а також моральну шкоди.

Заява про страхове відшкодування з додатками, яку подала ОСОБА_3 , була вручена відповідачу 11.12.2023 року.

Станом на 22.04.2024 року жодної відповіді на заяву ОСОБА_3 про виплату страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» не надходило, жодних розрахунків із позивачами здійснено не було. Таким чином, невиплата відповідачем страхового відшкодування позивачам у визначений законом строк є протиправною та порушує право останніх на отримання страхового відшкодування за шкоду, завдану у дорожньо-транспортній пригоді, в якій загинув чоловік/батько позивачів.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону №1961-IV).

Згідно ст. 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 Закону №1961-IV встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, у тому числі, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст.27 Закону №1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ):

- здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку;

- відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами;

- здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2022 року становила 6500 гривень.

Станом на день смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на одержання від загиблого утримання мали його діти.

На адвокатський запит Головне управління ПФУ в Закарпатській області у відповіді від 04.10.2023 року повідомило, що ОСОБА_3 з 03.09.2022 року перебуває на обліку як отримувач пенсії по втраті годувальника на двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, розмір відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, який належить дітям становить 234000 грн. (6500 х 36=234000 грн.), зокрема ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - 117000 грн. та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - 117000 грн.

Крім цього, розмір відшкодування моральної шкоди становить 78000 грн. (6500 х 12=78000 грн.), що у рівних частках становить по 26000 грн. для ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Також, відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №15/6 від 15.06.2023 року та видаткової накладної №18/6 від 18.06.2023 року, складених ФОП ОСОБА_12 , ОСОБА_3 понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятника у сумі 106990 грн. Оскільки, загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, то розмір виплати ОСОБА_3 становить 78000 грн. (6500 х 12=78000 грн.).

Незважаючи на вищевикладене, всупереч вимогам ст. 36 Закону № 1961-IV відповідач не здійснив виплати жодних коштів позивачам, не приймав вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

За змістом ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відтак в силу дії ч. 2 ст. 1167 ЦК України обов`язок володільця транспортного засобу щодо відшкодування моральної шкоди має місце незалежно від наявності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів (ч.3 ст.1200 ЦК України).

Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується (стаття 1201 ЦК України).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Таким чином, за встановлених обставин справи, відповідач ПрАТ СК «Інтер-Поліс» як страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхове відшкодування замість заподіювача шкоди у передбаченому Законом України №1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

ОСОБА_3 та адвокатом Попик В.В. укладено договір про надання правової допомоги.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно попереднього розрахунку, витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, становлять 11000 грн. Такі складаються з:

- три консультації по 500 грн. на загальну суму 1500 грн.,

- ознайомлення адвоката з матеріалами справи - 1500 грн.,

- складання двох адвокатських запитів по 500 грн., подання та отримання відповідей, на загальну суму 1000 грн.,

- збирання інших доказів - 1000 грн.,

- підготовка та подання повідомлення про ДТП - 1000 грн.,

- підготовка та подання заяви про страхове відшкодування - 1000 грн.,

- підготовка та подання позовної заяви - 4000 грн.

- участь в одному судовому засіданні - 1500 грн.

Позивачка ОСОБА_3 просила:

- стягнути з ПАТ СК «Інтер Поліс» на свою користь невиплачене страхове відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 104 000 грн., яке складається з 26 000 грн. моральної шкоди та 78000 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника;

- стягнути з ПАТ СК «Інтер-Поліс» на користь неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , невиплачене страхове відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 143 000 грн., яке складається з 26000 грн. моральної шкоди та 117000 грн. витрат у зв`язку із втратою годувальника;

- стягнути з ПАТ СК «Інтер-Поліс» на користь неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , невиплачене страхове відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 143 000 грн., яке складається з 26000 грн. моральної шкоди та 117000 грн. витрат у зв`язку із втратою годувальника.

Ухвалою Іршавського районного суду від 26.04.2024 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , справу призначено на підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

10 травня 2024 року третя особа ОСОБА_2 подав пояснення на позовну заяву, в якій зазначив, що дійсно, 02 вересня 2022 року мала місце дорожньо-транспортна пригода в с. Дунковиця, бувшого Іршавського, а тепер Берегівського району Закарпатської області за тих обставин та із тими наслідками, які вказані в позовній заяві.

По факту ДТП Берегівським районним судом розглянуто справу № 297/3379/22 та ухвалено обвинувальний вирок від 02.08.2023 року, який не вступив у законну силу, оскільки оскаржений в апеляційному порядку.

Як особа, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Рено-Меган», державний номерний знак « НОМЕР_1 », вважав підставними вимоги про відшкодування спричиненої шкоди внаслідок ДТП, до якої він причетний, саме до страхової компанії, з якою 23.07.2022 року уклав договір страхування цивільно-правової відповідальності, придбавши відповідний поліс №210186584 у ПрАТ «СК Інтер-поліс», який діяв під час дорожньо-транспортної пригоди 02.09.2022 року.

По-перше, оскільки вирок Берегівського районного суду від 02.08.2023 року по справі №297/3379/22 ще не вступив у законну силу, вважав, що його вина у ДТП, а відповідно і в смерті ОСОБА_4 , не встановлена вироком суду. А саме від встановлення вини особи настають підстави цивільно-правової відповідальності із відповідними наслідками.

По-друге, повністю погоджується з посиланням позивача на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються із відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку».

По-третє, позивачі, обґрунтовуючи в позовній заяві свої вимоги до страхової компанії, посилаючись на зміст висновку Великої Палати Верховного Суду України, посилаються і на вирок Берегівського районного суду по справі № 297/3379/22, що не вступив у законну силу. При цьому, позивачі жодним чином не згадують про те, що саме цим вироком вже вирішено позов потерпілої ОСОБА_3 до нього про відшкодування шкоди, завданої смертю її чоловіка ОСОБА_4 , який судом задоволено частково. У позовній заяві не згадується факт вирішення цивільного позову у кримінальній справі з приводу відшкодування тієї самої шкоди, що свідчить про бажання ОСОБА_3 отримати кошти і від ОСОБА_2 , і від страхової компанії, з однієї підстави та з одного приводу.

Серед приєднаних до позовної заяви документів є заява до страхової компанії адвоката Попик В.В. від 02.12.2023 року в інтересах ОСОБА_3 та її дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, в якій зазначено: «взаєморозрахунки між особами, відповідальність яких застрахована або іншими особами, відповідальними за заподіяну шкоду, та потерпілою ОСОБА_3 , не здійснювалися». Це правда, взаєморозрахунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідальність якого застрахована, дійсно не здійснювались, оскільки ОСОБА_3 , щоб не мати до обвинуваченого претензій, хотіла отримати від ОСОБА_2 вісімсот тисяч гривень, і не менше.

Вважав, що застрахувавши свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «СК Інтер-поліс», ОСОБА_2 вправі розраховувати на те, що страхова компанія у визначеному порядку відшкодує відповідну шкоду ОСОБА_3 , якщо для того є підстави, а якщо якась частина спричиненої шкоди буде не відшкодована, таку буде відшкодовувати

ОСОБА_2. Приєднану до позовної заяви копію страхового полісу ОСОБА_2 особисто передав стороні ОСОБА_3 після ДТП, факт наявності поліса, а відповідно і можливість у відповідних межах отримання страхового відшкодування шкоди, були відомі стороні одразу.

По-четверте, є незаперечним факт того, що у покійного ОСОБА_4 залишилось двоє дітей - неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Але, якщо діти мають намір і право вимагати від страхової компанії відшкодування шкоди, завданої смертю їхнього батька, чому ж обоє дітей покійного ОСОБА_4 не подавали заяви про визнання потерпілими до слідчого в рамках досудового розслідування та не були визнані потерпілими по кримінальній справі відносно нього?

Оскільки позовна заява та всі інші документи в інтересах дітей підписані виключно адвокатом Попик В.В., вважав, що даний адвокат не має жодних повноважень на вчинення будь-яких дій в інтересах обох дітей ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.59 Цивільно-процесуального Кодексу України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до 14 років захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком 14 до 18 років можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи визначені законом.

Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.

Судячи із наданих суду документів, адвокат Попик В.В. діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5 на підставі договору про надання правової допомоги, укладеного ним із ОСОБА_3 31 липня 2023 року в м. Іршава. Копія договору знаходиться у справі. Однак, судячи зі змісту договору, в ньому немає жодного слова про те, що ОСОБА_3 , як законний представник, доручає адвокату Попик В.В. представляти в суді або деінде інтереси неповнолітнього ОСОБА_4 та інтереси малолітньої ОСОБА_5 .

В п 1.1 Договору зазначено, що «Клієнт», тобто ОСОБА_3 , доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «Інтер-Поліс» яка полягає у відшкодуванні шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Договір не містить положень про право адвоката Попик В.В. діяти в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Просив врахувати письмові пояснення при розгляді даної справи.

11 червня 2024 року від відповідача ПрАТ СК «Інтер-Поліс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повністю не погодився з викладеними обставинами.

Відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 02.09.2022 року за участю транспортного засобу «Рено», державний номерний знак « НОМЕР_1 », має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV, вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону №1961-IV передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 36.2. Закону України №1961-IV Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до абз. 5 пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-ІV у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Тобто строк на прийняття рішення продовжився до закінчення та встановлення всіх обставин ДТП. У зв`язку з чим строк на проведення страхового відшкодування продовжується до моменту надання всіх документів потрібних для її проведення.

Лише після надання всіх документів щодо обставин ДТП Страховиком буде сплачено страхове відшкодування з урахуванням норм абз. 5 пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-ІV.

Водночас на сьогодні позивачем не було надано вироку, який набрав законної сили, до заяви про виплату страхового відшкодування.

Разом з тим, вироком суду з винуватця ДТП вже було стягнуто шкоду завдану внаслідок ДТП, а отже винуватець ДТП виконав деліктне зобов`язання за вказаним ДТП та у страховика немає обов`язку повторно виконувати обов`язок.

Судова палата у цивільних справах Верховного суду України в Постановах від 14.09.2016 року у справі №6-725цс16, від 26.10.2016 року у справі №6-954цс16 та від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, дійшла до висновку, що потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом:

1) звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди;

2) звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування;

3) звернення з вимогою до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки, винна особа виконала обов`язок з відшкодування шкоди, то позивач відмовився від будь-яких деліктних зобов`язань щодо даного страхового випадку та отримання відшкодування шкоди з ОСОБА_2 є припиненням зобов`язання у зв`язку з повним відшкодуванням шкоди.

Щодо розміру страхового відшкодування, то суду варто врахувати розміри лімітів передбачених полісом на одного потерпілого (загиблого) та які не враховані позивачем при подачі позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України зазначаємо, що страховик за вивчення та аналіз позовної заяви по справі, підготовки правової позиції по справі, подання відзиву на позовну заяву, участі адвоката у судовому процесі, у разі необхідності подання апеляційної скарги та касаційної скарги, відповідач планує понести судові витрати у розмірі 4 000,00 грн.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог до страховика в повному обсязі.

Зменшити витрати на правову допомогу позивача у зв`язку з непропорційності до ціни позову та проведеної роботи. Розподілити судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України та стягнути з позивачів витрати, які планує понести страховик у розмірі 4 000,00 грн.

18 червня 2024 року представник позивача Попик В.В. подав відповідь на відзив ПрАТ СК «Інтер-Поліс».

Відповідач у відзиві зазначає, що позивачем не надано до заяви про виплату страхового відшкодування вироку, який набрав законної сили, а тому строк на проведення страхового відшкодування продовжується до моменту надання всіх документів, потрібних для її проведення.

Однак, відповідно до висновків Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі №208/4598/21 та від 16.02.2022 року у справі № 242/1930/21, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім цього, не погоджуючись із позовною заявою відповідач зазначив, що вироком суду з винуватця ДТП вже було стягнуто шкоду завдану внаслідок ДТП, а отже винуватець ДТП виконав деліктне зобов`язання за вказаним ДТП та у страховика немає обов`язку повторно виконувати обов`язок.

Із такими твердженнями відповідача позивач не погоджується, оскільки вироком Берегівського районного суду від 02.08.2023 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 800 000 грн. моральної шкоди. У той час, як позов по даній справі подано про стягнення з відповідача ПАТ СК «Інтер-Поліс»:

- на користь ОСОБА_3 26000 грн. моральної шкоди та 78000 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника;

- на користь ОСОБА_4 26000 грн. моральної шкоди та 117000 грн. витрат у зв`язку із втратою годувальника;

- на користь ОСОБА_5 26000 грн. моральної шкоди та 117000 грн. витрат у зв`язку із втратою годувальника.

Тобто, шкода, яку позивачі просять стягнути по даній справі відрізняється за своїм видом від шкоди, яку призначено стягнути за вироком Берегівського районного суду.

Просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Іршавського районного суду від 18.06.2024 року за клопотанням представника позивача Попика В.В. витребувано від ПрАТ СК «Інтер-Поліс» належним чином завірені копії матеріалів страхової справи щодо страхового випадку, що мав місце внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 02.09.2022 року, згідно Полісу №210186584 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 22.07.2022 року між ПрАТ СК «Інтер-Поліс» та ОСОБА_2 .

На виконання вказаної ухвали суду 03 липня 2024 року представником відповідача ОСОБА_16 надіслано клопотання, в якому зазначено, що «поняття страхова справа не існує у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, отже, витребування страхової справи є незаконним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки за вказаною подією є декілька потерпілих». У матеріалах справи міститься заява про виплату страхового відшкодування, поліс обов`язкового страхування, копії документів потерпілого, що, на думку представника відповідача, є достатнім для прийняття рішення по справі, оскільки ні суд, ні сторона, яка заявила про витребування доказів, не вказали докази, які на думку суду та позивача, не знаходяться в матеріалах справи та їх потреба є необхідною для прийняття рішення. Відтак у ПрАТ СК «Інтер-Поліс» відсутній обов`язок з надання доказів, які присутні в матеріалах справи. Тому представник відповідача просив вважати ухвалу про витребування доказів виконаною.

Ухвалою Іршавського райсуду від 08.07.2024 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача Попик В.В. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив такі задовольнити. Також зробив заяву щодо вирішення питання про відшкодування судових витрат, підтвердження розміру яких буде ним подано додатково після ухвалення судового рішення.

Позивачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила.

Представник відповідача ПрАТ СК «Інтер-Поліс» Гусєв П.В. у судове засідання не з`явився, про день, час та місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки до суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав свої письмові пояснення на позов та не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити частково, виходячи з таких підстав.

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області №297/3379/22 від 02.08.2023 року водія автомобіля марки «Renault» моделі «Меganе», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ( а.с.28-36). Вказаний вирок не набрав законної сили (а.с.37).

Згідно вироку Берегівського райсуду від 02.09.2022 року, ОСОБА_2 визнано винним у тому, що близько 16 години 40 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Renault» моделі «Меganе», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », разом з пасажирами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , рухаючись у денний час доби, при опадах у вигляді дощу, на мокрій ділянці автодороги, яка вкрита асфальтобетоном, з лівим заокругленням дороги, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку по вул. Центральній в с. Дунковиця, Берегівського району, у напрямку м. Іршава, навпроти будинку № 170, під час руху не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України, не урахував дорожню обстановку та дорожні умови, чим не втримав керований ним автомобіль у межах своєї смуги руху, внаслідок чого втратив керованість свого автомобіля і, як наслідок, допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху, де в стані бокового некерованого заносу допустив зіткнення з автомобілем марки «МАN» моделі «L 2000 8.163», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_7 , який в той час рухався у зустрічному напрямку зустрічною смугою руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир переднього пасажирського сидіння автомобіля марки «Renault» моделі «Меganе», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_4 , колишній мешканець АДРЕСА_1 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу положень статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно положень пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Разом з тим, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування поряд із положеннями цього Кодексу застосовуються положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961-IV).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

В силу статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV ).

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону №1961-IV).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Renault» моделі «Меganе», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_2 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» згідно полісу № 210186584, який діяв з 23.07.2022 року по 22.07.2023 року включно (а.с.46).

Згідно полісу обов`язкового страхування № 210186584, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становила 320000 грн., розмір франшизи - нуль грн.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону № 1961-IV) .

Відповідно до ст.27 Закону №1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

З вироку Берегівського районного суду Закарпатської області №297/3379/22 від 02.08.2023 року вбачається, що отримані потерпілим ОСОБА_4 внаслідок ДТП тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого, яка настала на місці ДТП.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 05.09.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Дунковиця, Берегівського району, Закарпатської області (а.с.21).

Відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно частини першої статті 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за; дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував (частина друга статті 1200 ЦК України).

Загиблий внаслідок ДТП ОСОБА_4 був чоловіком позивачки ОСОБА_3 та батьком неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 14.06.2006 року (а.с.16), копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 18.09.2007 року (а.с. 17) та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 21.12.2013 року (а.с.20).

Відповідно до довідки Довжанської сільської ради №903 від 08.11.2023 року (а.с.38) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним за даною адресою на час смерті проживали:

- ОСОБА_3 - дружина;

- ОСОБА_4 - син;

- ОСОБА_5 - дочка;

- ОСОБА_11 - теща.

Станом на день смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на одержання від загиблого утримання мали його діти.

Згідно листа Головного управління ПФУ в Закарпатській області №0700-0202-8/54676 від 04.10.2023 року, позивачка ОСОБА_3 з 03.09.2022 року перебуває на обліку як отримувач пенсії по втраті годувальника на двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.24).

Згідно листа Головного управління ПФУ в Закарпатській області №0700-0306-8/56330 від 11.10.2023 року, позивачка ОСОБА_3 з 03.09.2022 року, як отримувач пенсії по втраті годувальника на двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» станом на 01.10.2023 року отримує пенсію в розмірі 2520 грн. Відповідно до ст. 39 ч.1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна спільна пенсія на всіх членів сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника та відповідно до п.2 ст. 39 вказаного закону на вимогу члена сім`ї із загальної суми пенсії виділяється його частка, яка виплачується окремо (а.с.27).

Відповідно до частини 3 статті 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника та інших доходів.

Згідно частини другої статті 1195 ЦК України в разі, якщо потерпілий в момент спричинення шкоди не працював, то розмір відшкодування визначається з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2022 року становила 6500 гривень.

Таким чином, розмір відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, який належить дітям загиблого в ДТП ОСОБА_4 становить 234000 грн. (6500 х 36=234000 грн.), з яких: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - 117000 грн. та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - 117000 грн

Відповідно до вимог ст. 27.3. Закону №1961-IV, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Враховуючи наведене, розмір відшкодування моральної шкоди вдові та дітям загиблого в ДТП ОСОБА_4 становить 78000 грн. (6500 х 12=78000 грн.), що у рівних частках становить: ОСОБА_4 26000 грн., ОСОБА_5 26000 грн. та ОСОБА_3 26000 грн.

Згідно вимог ст. 27.4 Закону №1961-IV, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №15/6 від 15.06.2023 року та видаткової накладної №18/6 від 18.06.2023 року, складених ФОП ОСОБА_12 , позивачка ОСОБА_3 понесла витрати на спорудження надгробного пам`ятника на загальну суму 106990 грн.

Оскільки згідно вимог ст. 27.4 Закону №1961-IV загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, розмір виплати ОСОБА_3 становить 78000 грн. (6500 х 12=78000 грн.).

Щодо заперечень відповідача про не набрання вироком суду, яким ОСОБА_2 визнано винуватим за ст. 286 ч.2 КК України, законної сили, як на підставу не виплати страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, суд вважає такі безпідставними.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

04.11.2023 року представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Попик В.В. відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) звернувся до відповідача ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та додатками до нього (а.с.47-48). Вказане повідомлення вручено ПАТ СК «Інтер-Поліс»10.11.2023 року (а.с.49-51).

02.12.2023 року представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Попик В.В. надіслав на адресу ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» Заяву про страхове відшкодування із додатками, які передбачені ст. 35 Закону № 1961-IV, з вимогою виплатити страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, а також моральну шкоду (а.с.52-56). Вказана заява була вручена ПАТ СК «Інтер-Поліс» 11.12.2023 року (а.с.57-59).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19, від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, зазначено, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21, та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, від 05 жовтня 2022 року у справі № 208/4598/21.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 242/1930/21.

Суд вважає неспроможними посилання відповідача на те, що позивачка відмовилася від будь-яких деліктних зобов`язань щодо даного страхового випадку та отримання відшкодування шкоди зі страхової компанії, коли заявила цивільний позов в межах кримінального провадження до винуватця ДПТ - Пилипа Ф.

Також вважає безпідставним посилання відповідача на те, що відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання з відшкодування шкоди є припиненим у зв`язку з повним відшкодуванням шкоди винною особою - ОСОБА_2 , оскільки вироком Берегівського райсуду від 02.08.2023 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь позивачки ОСОБА_18 заподіяну ДТП шкоду, з таких підстав.

З вироку Берегівського районного суду від 02.08.2023 вбачається, що судом задоволено частково вимоги потерпілої ОСОБА_3 за цивільним позовом та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 34311,43 грн. витрат на поховання чоловіка та 800 000 грн. моральної шкоди, що полягала в перенесених душевних стражданнях у зв`язку зі смертю чоловіка та батька її дітей.

У той час, як позов по даній справі подано про стягнення з відповідача ПАТ СК «Інтер-Поліс» страхового відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди:

- на користь ОСОБА_3 26000 грн. моральної шкоди та 78000 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника;

- на користь неповнолітнього ОСОБА_4 26000 грн. моральної шкоди та 117000 грн. витрат у зв`язку із втратою годувальника;

- на користь неповнолітньої ОСОБА_5 26000 грн. моральної шкоди та 117000 грн. витрат у зв`язку із втратою годувальника.

Тобто, шкода, яку позивачі просять стягнути по даній справі відрізняється за своїм видом від шкоди, яку призначено стягнути за вироком Берегівського райсуду.

Відповідно до ст. 27.5. Закону №1961-IV, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Зі змісту вказаних норм слідує, що максимальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого окремо не обмежується, а має здійснюватись в межах загальної суми ліміту відповідальності за всіма видами відшкодування.

Згідно позовних вимог, позивачі просять стягнути зі страхової компанії:

- на користь ОСОБА_3 26000 грн. моральної шкоди та 78000 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника;

- на користь ОСОБА_4 26000 грн. моральної шкоди та 117000 грн. витрат у зв`язку із втратою годувальника;

- на користь ОСОБА_5 26000 грн. моральної шкоди та 117000 грн. витрат у зв`язку із втратою годувальника.

Загальна сума виплат, які позивачі просять стягнути з ПАТ СК «Інтер-Поліс», становить 26000++26000+26000+78000+117000+117000=390000 грн.

Однак, згідно полісу № 210186584, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 320 000 грн.

Враховуючи ліміт відповідальності страховика за всіма видами відшкодування, а також вирок Берегівського райсуду №297/3379/22 від 02.08.2023 року, яким з водія застрахованого авто марки «Renault» моделі «Меganе», державний реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 » ОСОБА_2 стягнуто на користь позивачки ОСОБА_3 800 000 грн. моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь:

- неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 4000 грн. моральної шкоди та 117000 грн. витрат у зв`язку із втратою годувальника;

- неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , 4000 грн. моральної шкоди та 117000 грн. витрат у зв`язку із втратою годувальника;

- позивачки ОСОБА_3 - 78000 грн. витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Оскільки згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, суд вважає відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача ПрАТ СК «Інтер-Поліс» на користь держави судовий збір в сумі 3633,60 грн. (3х1211,20 грн.) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стосовно кожного позивача.

Щодо стягнення судових витрат на користь позивача.

Згідно позовної заяви, позивачка ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу.

До позовної заяви було подано попередній розрахунок судових витрат, згідно якого витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, становлять 11000 грн. (а.с.64-65). Такі складаються з:

- три консультації по 500 грн. на загальну суму 1500 грн.,

- ознайомлення адвоката з матеріалами справи - 1500 грн.,

- складання двох адвокатських запитів по 500 грн., подання та отримання відповідей, на загальну суму 1000 грн.,

- збирання інших доказів - 1000 грн.,

- підготовка та подання повідомлення про ДТП - 1000 грн.,

- підготовка та подання заяви про страхове відшкодування - 1000 грн.,

- підготовка та подання позовної заяви - 4000 грн.

- участь в одному судовому засіданні - 1500 грн.

У судовому засіданні представник позивачки Попик В.В. зробив заяву про вирішення питання про судові витрати, докази на підтвердження яких ним буде подано в порядку вимог ст.141 ч.8 ЦПК України - протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення.

Враховуючи наведене, суд вважає задовольнити заяву представника позивача та надати позивачу п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду для подання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат, роз`яснивши позивачеві, що у випадку неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.

Керуючись ст. 979, 1166 ч.1, 1167 ч.2, 1187, 1200, 1201 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 76-81, 141, 263-264 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Інтер-Поліс», , юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , витрати на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 78000 (сімдесят вісім тисяч) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Інтер-Поліс», , юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69, на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , витрати у зв`язку із втратою годувальника в сумі 117000 (сто сімнадцять тисяч) грн. та 4000 (чотири тисячі) грн. моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Інтер-Поліс», , юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69, на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , витрати у зв`язку із втратою годувальника в сумі 117000 (сто сімнадцять тисяч) грн. та 4000 (чотири тисячі) грн. моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Надати позивачу ОСОБА_3 п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду для подання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Інтер-Поліс», , юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69, на користь держави 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп. судового збору, який підлягає сплаті за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 17 липня 2024 року.

Головуюча: М. О. Пітерських