Справа № 486/1976/20
Провадження № 6/486/86/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна О.І.,

при секретарі Соболевської І.Ю.,

за участі: представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Південноукраїнську Миколаївської області подання представника Другого відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Омельченко Т.М., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло подання представника Другого відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Омельченко Т.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №486/1976/20, виданого 01.08.2023 року про зобов`язання не перешкоджати батьку ОСОБА_3 брати участь у вихованні дитини.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у Другого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) головним державним виконавцем Омельченко Тетяною Миколаївною знаходиться виконавче провадження 75609293 з виконання виконавчого листа № 486/1976/20, виданого 01.08.2023 року, про: Зобов`язати ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуватися з нею та встановити для нього наступний порядок спілкування з дитиною: кожного вівторка та четверга щотижня з 17 год. до 20 год. без участі будь-яких інших осіб та без присутності матері ОСОБА_4 ; кожного першого і третього тижня кожного місяця з 17 год. п`ятниці до 15 год. неділі за місцем проживання батька без участі будь-яких інших осіб та без присутності матері ОСОБА_4 ; проведення відпустки з дитиною без участі її матері щороку у літній період строком на 14 діб та щороку у зимовий період строком на 7 діб за згодою дитини та узгодженням з матір`ю ОСОБА_4 ; участь у спільному святкуванні дня народження доньки (з можливою участю інших осіб) кожного року 01 грудня за згодою дитини та узгодженням з матір`ю ОСОБА_4 ; участь у спільному з дитиною святкуванні Нового року 1 січня; Різдва Христового за юліанським календарем - 7 січня; Воскресіння Христового (Великодня); Дня матері друга неділя травня; Дня Святої трійці; Дня батька третя неділя червня; Різдва Христового за григоріанським календарем - 25 грудня за згодою дитини та узгодженням з матір`ю ОСОБА_4 . Виконавцем 06.08.2024 року та 23.08.2024 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_6 на виклики не з`явилась, про причини неявки не повідомив виконавця. На запит виконавця Державною прикордонною службою України 12.11.2024 року повідомлено про те, що відносно ОСОБА_7 в Державній прикордонної служби України відсутні дані щодо перетину боржником державного кордону. У матеріалах АСВП відсутні відомості щодо наявності у ОСОБА_7 паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання рішення. Боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно неї вищевказаних заходів примусового виконання.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримала подання та просила його задовольнити.

Дослідивши матеріали подання, суд доходить висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, може звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Закон України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»(з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, відповідно до п.2 ч.1ст.6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, то до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч.ч. 2, 4ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. За переконанням суду обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, в розумінні положення ст. 10 ЦПК України, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. Окрім того, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянки України ОСОБА_2 за кордон, державний виконавець не надав доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт). Матеріали справи взагалі не містять інформацію про наявність чи відсутність у ОСОБА_7 паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Більш того, сам заявник зазначає, що у останньої немає паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Наявність лише самого зобов`язання не наділяє відділ ДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Оскільки, відповідно до ч. 4ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Судом не встановлено фактів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання судового рішення та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені подання представника Другого відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Омельченко Тетяні Миколаївні, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. І. Савін