КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7348/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсиббанк» про стягнення трьох відсотків річних за порушення грошового зобов`язання,

за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Укрсиббанк» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року, ухвалених під головуванням судді Якимець О.І.,-

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача 3 % річних за порушення грошового зобов`язання за період з 12 березня 2017 року по 23 липня 2021 року у розмірі 7472, 27 доларів США та вирішити питання розподілу судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено кредитний договір у лютому 2007 року.

ОСОБА_1 зазначала, що після виконання зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, у неї утворилась переплата у розмірі 57 034, 26 доларів США.

24 січня 2017 року позивачем направлено на адресу відповідача вимогу щодо повернення надміру сплачених коштів протягом 7 робочих днів з моменту отримання вимоги, яку банк отримав 02 лютого 2017 року.

Протягом 7 робочих днів відповідачем надміру сплачені кошти не повернуто.

Рішенням суду від 22 березня 2021 року у справі № 758/1736/19 стягнуто із АТ «Укрсиббанк» на користь позивача грошові кошти 14 лютого 2017 року у розмірі 57 034, 26 доларів США.

16 липня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо стягнення із відповідача 57 034, 26 доларів США.

23 липня 2021 року закінчено виконавче провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду від 12 березня 2017 року.

ОСОБА_1 просила стягнути із відповідача 3 % річних за порушення грошового зобов`язання у розмірі 7 472, 27 доларів США за період із 12 березня 2017 року по 23 липня 2021 року.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнутоз акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7 472, 27 доларів США та сплачений судовий збір у розмірі 2 730 грн 37 коп.

У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та просив стягнути із відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 42 483 грн 93 коп.

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 рокуназвану заяву задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представник АТ «Укрсиббанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити вимоги поданої апеляційної скарги, у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду від 18 грудня 2023 року просив відмовити.

Представник АТ «Укрсиббанк» просив задовольнити вимоги поданої апеляційної скарги, у задоволенні апеляційної скарги на додаткове рішення суду від 27 грудня 2023 року просив відмовити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши поясненняучасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості підстав для стягнення з відповідача компенсації за невиконання грошового зобов`язання у виді 3 % річних у розмірі 7 472, 27 доларів США за період із 12 березня 2017 року по 23 липня 2021 року.

Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення суду, суд першої інстанції виходив із критерію реальності та співмірності, обсягу виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 22 лютого 2007 року між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 та надано ОСОБА_1 кредит у розмірі 80 000 доларів США, строком до 22 лютого 2017 року.

16 серпня 2007 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 за якою змінено суму ліміту поновлювальної кредитної лінії до 96 500 доларів США.

ОСОБА_1 зазначала, що після виконання зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, у неї утворилась переплата у розмірі 57 034, 26 доларів США.

24 січня 2017 року позивачем направлено на адресу відповідача вимогу щодо повернення надміру сплачених коштів протягом 7 робочих днів з моменту отримання вимоги, яку банк отримав 02 лютого 2017 року.

Протягом 7 робочих днів відповідачем надміру сплачені кошти не повернуто.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до АТ «Укрсиббанк» про стягнення надміру сплачених коштів задоволеночастково.

Стягнуто з АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_2 надміру сплачені кошти у розмірі 57 034, 26 доларів США.

16 липня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року.

Постановою приватного виконавця Наконечного І.М. від 23 липня 2021 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1 у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі.

Обґрунтовуючи пред`явлений позов, ОСОБА_1 просив стягнути на її користь 3 % річних, нарахованих на суму боргу 57 034, 26 доларів США за період із 12 березня 2017 року по 23 липня 2021 року.

Так, у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі за № 757/26216/22-ц зазначено: «Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання»книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже,у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верхового суду від 31 березня 2023 року за 716/2052/20 зазначено, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Так, ОСОБА_1 24 січня 2017 року направлено на адресу відповідача вимогу щодо повернення надміру сплачених коштів протягом 7 робочих днів з моменту отримання вимоги, яку банк отримав 02 лютого 2017 року.

Протягом 7 робочих днів відповідачем надміру сплачені кошти не повернуто, відтак, з 14лютого 2017року ОСОБА_1 отримала право на звернення до суду з позовом про стягнення надміру сплачених коштів.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року стягнуто з АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 надміру сплачені кошти у розмірі 57 034, 26 доларів США.

Постановою приватного виконавця Наконечного І.М. від 23 липня 2021 року закінчено виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду у зв`язку із його фактичним виконанням в повному обсязі.

Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 просила стягнути із відповідача 3 % річних за порушення грошового зобов`язання за період із 12 березня 2017 року по 23 липня 2021 року.

Так, 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо стягнення з АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 7 472, 27 доларів США, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання за період з 12 березня 2017 року по 23 липня 2021 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необгрунтовано відхилено вимогу відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, колегія суддів оцінює критично, оскільки ОСОБА_1 не заявлено вимоги про стягнення 3 % річних поза межами встановленого процесуальним законом строку. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою під час дії воєнного стану в Україні та заявила вимоги за період дії карантину. Позовна давність за вимогами ОСОБА_1 продовжено вищенаведеними вимогами закону.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з АТ «Укрсиббанк» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42 483 грн 93 коп.

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року названу заяву задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_1 надано копію: договору про надання правової допомоги від 16 жовтня 2023 року; замовлення на надання правової допомоги № 1 від 16 жовтня 2023 року; акту наданих послуг від 22 грудня 2023 року; протоколу наданих послуг за період із 16 жовтня 2023 року по 22 грудня 2023 року; рахунку на оплату від 22 грудня 2023 року.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для підготовки позовної заяви, колегія суддів вважає, що зазначені представником ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 42 483 грн 93 коп. є завищеними та недостатньо обґрунтованими.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення із АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 18 грудня 2023 року та додаткове рішення суду від 27 грудня 2023 року ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для їх скасування за доводами апеляційних скарг немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Укрсиббанк» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 25 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

В.І. Олійник