Справа № 739/1597/24
Провадження № 2-о/739/47/24
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

11 липня 2024 року м. Новгород-Сіверський

Суддя Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області Чепурко В.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

09 липня 2024 року до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на його утриманні малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дана заява мотивована тим, що його донька знаходиться на його утриманні, тому у нього виникла необхідність у встановленні даного факту з метою підтвердження права на відстрочку від мобілізації на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

При цьому, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення такого факту;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року в справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року в справі № 643/6447/19, від 12 січня 2022 року в справі №227/2188/21 та від 26 січня 2022 року в справі №568/310/21.

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц, від 18 січня2024 року у справі № 560/17953/21).

Суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18.

Таким чином, судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення.

Чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту перебування дітей на утриманні певної особи.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження. До наведених повноважень віднесено, в тому числі, видачу довідок про те, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна.

Наведена послуга надається на підставі індивідуального рішення кожного органу місцевого самоврядування в межах території. Довідка видається у місячний строк безкоштовно. Її видача здійснюється виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а також центром надання адміністративних послуг. Подати заяву на її отримання заявник може особисто або через законного представника.

Для отримання відповідної довідки особа має подати наступні документи: паспорт особи, що звернулася за довідкою; копії свідоцтв про народження дітей; документ про встановлення опіки (у разі наявності); акт обстежень житлових умов заявника, де вказано, що батько/мати не бере участі у вихованні дитини.

Підставою для відмови у видачі довідки про те, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна, є невідповідність документів. Відмова у наданні такої послуги може бути оскаржена до окружного адміністративного суду.

Таким чином, на даний час існує визначений позасудовий порядок встановлення факту перебування дітей на утриманні. Отже, наведений факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства, оскільки суд не може перебирати на себе повноваження органу місцевого самоврядування та встановлювати обставини, перевірка яких здійснюється цим органом на підставі поданих особою документів та оформлюється відповідним індивідуальним рішенням.

Також суд зазначає, що встановлення факту перебування дитини на утриманні може бути підставою для надання відстрочки від мобілізації згідно додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року (далі - Порядок) лише у разі, якщо на утриманні чоловіка чи жінки перебуває троє і більше дітей.

Водночас жінка або чоловік, які мають менше трьох дітей, мають право на відстрочку від мобілізації, серед іншого, у разі, якщо вони самостійно виховують та утримують таких дітей, що може бути встановлено судом в ході судового розгляду.

Викладе вище свідчить, що встановлення самого лише факту утримання заявником своєї дитини не може бути підставою для отримання ним відстрочки від мобілізації.

Отже, розгляд заяви ОСОБА_1 про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини віднесено до повноважень інших компетентних органів і за законом не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 186, 258-261, 293, 315, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту утримання неповнолітньої дитини.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати заявнику, якому роз`яснити, що за наявності для того підстав він має право звернутися з відповідним позовом до адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Чепурко