Номер провадження: 22-ц/813/4504/24
Головуючий у першій інстанції Леонов О. С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

стягувач - Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2024 рокуу складі судді Сегеди О.М.,

встановив:

У серпні 2024 року Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі» звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 27.11.2023 позовні вимоги АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» задоволено в повному обсязі.

У грудні 2023 року від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої останній просив суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 16.02.2024 у прийнятті додаткового рішення за заявою представника Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 16.02.2024 та ухвалити у справі постанову, якою заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч. 2 ст. 137 та ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Окрім того, за умовами договору загальну вартість наданих послуг (розмір гонорару) у конкретній справі містить саме акт наданих послуг, який складається та підписується сторонами за результатом її розгляду. Проте на дату звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення заочне рішення у справі від 27.11.2023 в законну силу ще не вступило. Отже, не настав момент, з якого починається перебіг строку для здійснення оплати наданих послуг за договором про надання правової допомоги. Таким чином, до заяви про ухвалення додаткового рішення не могло бути додано доказів на підтвердження сплати позивачем за надану правничу допомогу у зв`язку з їх відсутністю.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 17.10.2024 сторони не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

15.10.2024 представник Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» подав до підсистему «Електронний суд» заяву, у якій просив суд розглянути справу без участі представника Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» та просив задовольнити вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Відмовляючи у прийнятті додаткового рішення, районний суд виходив з того, що матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 3-4 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21), від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Дані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 06 грудня 2023 року (справа № 370/463/21, провадження № 61-10515св23)

Судовим розглядом справи встановлено, що на підтвердження своїх повноважень та понесених витрат позивача на правничу допомогу, представник позивача надав до суду:

-довіреність №74/2023 від 07 березня 2023 року,

-копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №004230 від 15 липня 2000 року,

-договір №137-ОЕМ про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року,

-витяг із наказу про прийняття на роботу №4-к від 20 січня 2021 року,

-акт надання послуг №323 від 04 грудня 2023 року,

-додаткову угоду №2224-ООЕ/12 від 30 грудня 2021 року до договору про надання правової допомоги №137-ОЕМ про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року.

При цьому, згідно п. 2 акту надання послуг №334 від 11 грудня 2023 року, клієнт претензій по об`єму, якості та строкам надання послуг не має. Гонорар розраховується і виплачується виконавцю в порядку і строки, передбачені додатковою угодою №9 від 01.07.2021 року до договору №137-ОЕМ від 25 вересня 2020 року.

Однак, як вірно встановлено судом вищевказана додаткова угода суду не надана, та в підтвердження сплати позивачем витрат на правничі послуги, зокрема, не надано квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що заявником не доведено неможливість подання додаткової угоди №9 від 01.07.2021 року у суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. З огляду на вказане вказана додаткова угода не може бути прийнята судом апеляційної інстанції.

Крім того, додаючи вказану додаткову угоду №9 від 01.07.2021 до договору №137 про надання правової допомоги від 25.09.2020 до апеляційної скарги, заявник не навів жодних обґрунтувань щодо пропуску строку на подання вказаного доказу і до суду апеляційної інстанції.

Частиною третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з вищезазначеного, доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі» залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.10.2024

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева