Справа № 167/624/24 Головуючий у 1 інстанції: Требик В. Б.
Провадження № 22-ц/802/1022/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 21 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 1 жовтня 2019 року з відповідача в її користь стягнуто аліменти на сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн на місяць.

Позивачка зазначає, що на теперішній час син ОСОБА_4 подорослішав, у зв`язку з чим зросли витрати на його утримання, а також збільшився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Значну суму грошових коштів вона витрачає на придбання сину одягу, предметів гігієни, засобів для навчання та продуктів харчування, оплату курсів з вивчення англійської мови та оплату комунальних платежів. Крім того, син має проблеми із здоров`ям та регулярно проходить лікування, що також зумовлює значні витрати. Визначених указаним судовим рішенням аліментів не вистачає на утримання сина ОСОБА_4 . ОСОБА_1 отримує мінімальну заробітну плату і самостійно не може забезпечити дитину усім необхідним. Зазначає про те, що зверталася до ОСОБА_2 з проханням у більшому розмірі надавати утримання сину, однак відповідач це проігнорував, хоча й має достатній дохід.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд збільшити розмір аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням суду, з 2000 грн до 5000 грн на місяць.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 21 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір стягнутих за рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 1 жовтня 2019 року аліментів, та вирішено стягувати із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У решті позовних вимог відмовлено через недоведеність.

Стягнуто із ОСОБА_2 в користь держави 1211 гривень 20 копійок судового збору.

Не погодившись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно винесене із порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що незважаючи на його пояснення з приводу того, що він не отримує доходи і на його утриманні перебуває непрацездатна мати, яка потребує лікування, суд першої інстанції не врахував та не встановив об`єктивну істину у справі. Вказує, що ним було додано до відзиву на позовну заяву докази про відсутність в нього доходу та зазначено, що згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 08.07.2024 він отримував доходи з таких джерел: за жовтень 2023 року 6700 грн нарахованої заробітної плати, за листопада 2023 року 2180 грн плати за надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду, за грудень 2023 року 30,63 грн інших доходів, що досліджувалося місцевим судом, однак це не було враховано під час ухвалення оскаржуваного рішення. Вказує, що позивачкою не доведено факту покращення його матеріального становища, на які вона посилається як на вимогу про збільшення розміру аліментів. Вважає, що судом безпідставно відхилено доводи щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері. Також він вказує, що погоджується в добровільному порядку сплатити додаткові витрати на дитину, пов`язані із захворюванням. На підставі наведеного просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 вказує, що на спростування доводів щодо непрацевлаштування надає довідку з місця роботи відповідача, а щодо перебування на його утриманні матері зазначає, що дана обставина не підтверджена доказами, так як у матері є своя пенсія, відсутня група інвалідності, не встановлені будь-які інші обставини перебування її на утриманні відповідача, потреби у сторонньому догляді та здійсненні такого догляду саме відповідачем, оскільки ОСОБА_2 не проживає разом зі своєю матір`ю. Також покликалась на те, що відповідач ніколи не приймав участі у вихованні сина, веде себе агресивно щодо неї, наносив їй тілесні ушкодження. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги та збільшуючи розмір аліментів, що стягуються за судовим рішенням, суд першої інстанції виходив із розміру доходу ОСОБА_1 та її витрат на утримання сина ОСОБА_3 , який на теперішній час потребує матеріальної допомоги в більшому, аніж визначений рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 1 жовтня 2019 року, розмірі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Матеріалами справи підтверджено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 1 жовтня 2019 року (справа № 167/1213/19) із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Із долученого до позову розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з серпня 2019 року по травень 2024 року видно, що ОСОБА_2 сплачував присуджені аліменти. Сукупний розмір заборгованості по аліментах станом на 13 травня 2024 року складав 1965,29 грн.

Як убачається з витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні № 253 від 16 травня 2024 року, позивач ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 проживають у буд. АДРЕСА_1 .

Копією довідки про доходи від 28 травня 2024 року стверджено, що ОСОБА_1 працює продавцем продовольчих товарів у ФОП, за період з листопада 2023 року по квітень 2024 року їй нараховано заробітну плату в розмірі 43000 грн, тобто в середньому по 7166 грн на місяць.

Наданими позивачем в суді першої інстанції фіскальними та товарними чеками підтверджено придбання, зокрема з 8 квітня 2023 року по 13 серпня 2024 року для дитини одягу, білизни і взуття, всього на суму 38897 грн.

Отже, позивач, як одержувач аліментів в інтересах дитини, довела свої вимоги щодо необхідності збільшення розміру аліментів у зв`язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, потребою дитини в соціальному розвитку та навчанні, на що необхідні матеріальні витрати, якими позивач не може забезпечити сина в повній мірі.

Судом правильно встановлено, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, з урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей, імперативну норму про можливість зміни розміру аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково, збільшивши розмір стягуваних аліментів на утримання сина сторін з 2000,00 грн до 4000,00 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Згідно із ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В силу вимог ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Разом з тим, при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в ряді постанов Верховного Суду, зокрема і в постанові від 27 червня 2019 року у справі № 161/10751/16-ц.

Ураховуючи викладене, виходячи з положень ст. 182, ч. 1 ст. 192 СК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни розміру стягуваних аліментів.

Судом апеляційної інстанції не беруться до уваги доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи та неврахування поданих відповідачем заперечень і доданих доказів, оскільки суд при ухваленні рішення та часткового задоволення позову виходив із наданих доказів про стан здоров`я дитини, збільшення витрат на сина для забезпечення його базових потреб з харчування, придбання одягу, взуття, лікування, оздоровлення, навчання, розвитку і виховання згідно з його віковими потребами та станом здоров`я.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів у більшому розмірі, ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, не заборонено законом та буде відповідатиме якнайкращому інтересу дитини, це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Отже, визначаючи збільшений розмір аліментів, суд першої інстанції правильно врахував фактичні обставини справи та положення закону.

У відповідності до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аргументи ж апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи відповідача про те, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір, апеляційний суд відхиляє, оскільки вказана обставина не звільняє від обов`язку утримувати сина від шлюбу з позивачкою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, обставини, на які покликається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, враховані судом при визначенні збільшеного розміру аліментів. Отже, такі доводи є власним тлумаченням відповідачем чинного законодавства та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 21 серпня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді