К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2024 року місто Київ

справа № 759/15858/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/16407/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Кравченко Ю.В. від 9 серпня 2024 року про визнання дій зловживанням процесуальними правами та застосування заході процесуального примусу,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини.

Заяву мотивував тим, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Малолітній ОСОБА_4 проживає разом з батьком, що підтверджується відповідним актом обстеження умов проживання дитини, проведеними органами опіки та піклування.

2 серпня 2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_3 , яка зазначала, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, ОСОБА_1 визначено способи участі у спілкуванні та вихованні дитини, зобов`язано ОСОБА_1 повертати дитину матері після закінчення днів та годин побачень; відмовлено у визначенні місця проживання дитини з батьком та передання дитини. Судовим наказом Святошинського районного суду міста Києва від 22 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини. При цьому ОСОБА_1 самочинно змінив місце проживання дитини, постійно звертається до суду із заявами про видачу судового наказу про стягнення аліментів, у задоволенні яких суду відмовляють.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 9 серпня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі судового наказу від 22 березня 2019 року у справі № 759/5005/19, виданого Святошинським районним судом міста Києва, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вже стягуються аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 . Ця обставина унеможливлює видачу судового наказу, що також встановлено ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, у справі № 759/5778/24, а тому у видачі судового наказу слід відмовити на підставі пункту 4 частини 1 статті 165 ЦПК України.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 9 серпня 2024 року у постановленні окремої ухвали щодо ОСОБА_1 відмовлено. Визнано дії ОСОБА_1 щодо подання вшосте заяви про видачу судового наказу зловживанням процесуальними правами. Застосовано до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України штраф у сумі 6 056 грн.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , будучи достеменно обізнаним про відсутність у нього права на стягнення аліментів (що неодноразово підтверджувалося судовими рішеннями, які набрали законної сили), всупереч принципу процесуальної доброї совісті і завданню цивільного судочинства, вшосте звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу. З огляду на викладене, суд визнав дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду в частині визнання дій зловживанням процесуальними правами та стягнення штрафу.

Скаржник зазначає, що під час розгляду справи щодо видачі судового наказу боржник не наділений правом надавати пояснення, а тому вони не мали бути прийняті судом першої інстанції. Судом також не було взято до уваги наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень відомості про розгляд Голосіївським районним судом міста Києва справи № 752/2177/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини, а також справи № 759/18906/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, яка перебуває на розгляді у Святошинському районному суді міста Києва. Суд не досліджував інші заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а тому не міг встановити їх тотожність, відповідно дійти висновку про зловживання правами. Подання заяви про видачу судового наказу у цій справі не є зловживанням, оскільки дитини проживає разом з ОСОБА_1 , а отже потребує грошового забезпечення зі сторони матері. Крім того, суд першої інстанції відмовив у видачі судового наказу, застосувавши наслідки зловживання матеріальним (цивільним) правом, а тому підстав для накладення штрафу немає.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що заявник зловживає своїми процесуальними правами, оскільки судовими рішеннями ОСОБА_1 було відмовлено у визначенні місця проживання дитини з батьком; на підставі судового наказу з нього стягуються аліменти, які він не платить; безпідставно звертається із заявами про видачу судового наказу про стягнення аліментів на його користь, а тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, однак подали клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших судових процесах.

Розглянувши подані клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки скаржником не надано доказів на підтвердження його участі в іншому судовому процесі. З метою дотримання розумних строків розгляду даної справи, відсутністю об`єктивних обставин для відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції визнав за можливе провести розгляд справи у відсутність нез`явившихся осіб.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року.

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22 березня 2019 року Святошинським районним судом міста Києва у справі № 759/5005/19 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 13 березня 2019 року, до досягнення повноліття дитини.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у справі № 759/1382/19, зміненого постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року, визначено ОСОБА_1 способи участі у спілкуванні із сином ОСОБА_4 та його вихованні.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 9 листопада 2021 року та постановою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року, у справі № 759/17341/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з батьком та передання дитини.

В межах судових справ № 759/5750/22, 759/15735/22, 759/5023/24, 759/5778/24, 759/12672/24 ОСОБА_1 звертався до Святошинського районного суду міста Києва із заявами про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання малолітнього ОСОБА_4 , за наслідками розгляду яких у задоволенні заяв було відмовлено/визнано судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

За приписами статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини 2 статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Аналізуючи положення наведеної статті можна зробити висновок, що перелік підстав для визнання дій учасника справи зловживанням процесуальними правами не є вичерпним.

На суд покладено обов`язок вживати заходів для запобігання учасниками справи зловживання процесуальними правами.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненням головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Цивільний процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Згідно з частинами 1-6 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2 - 5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Частиною 3 статті 16 ЦК України встановлено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2 - 5 статті 13 цього Кодексу.

Тлумачення наведених норм свідчить, що необхідним є розмежування зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові/заяві/скарзі.

Визнаючи дії заявника ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами, суд першої інстанції зазначив, що підставою для цього є чергове (вшосте) звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, всупереч принципу доброї совісті і завданню цивільного судочинства.

При цьому судом було відмовлено у видачі судового наказу на підставі пункту 4 частини 1 статті 165 ЦПК України (є судове рішення, яке набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами).

Колегія суддів не може погодитися із постановленою ухвалою, оскільки у спірних правовідносинах, встановивши зловживання процесуальними правами, суд мав застосувати наслідки, передбачені частиною 3 статті 44 ЦПК України (залишити заяву без розгляду або повернути її) і у випадку необхідності накласти штраф з метою дисциплінування учасника судового процесу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відмова у видачі судового наказу на підставі пункту 4 частини 1 статті 165 ЦПК України та одночасне визнання дій зловживанням процесуальними правами з посиланням на статтю 44 ЦПК України є взаємовиключними.

Інші доводи апеляційної скарги не стосуються підстав ухвалення судового рішення, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали і відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для її скасування.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 9 серпня 2024 року, якою визнано дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та застосовано заходи процесуального примусу у виді штрафу, скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: