Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4322/21
Провадження №2/552/13/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2024 Київський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Хрипунова Т.В.,

учасники справи та їхні представники:

позивач Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради,

представник позивача адвокат Ємець Вікторія Миколаївна,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи:

Полтавська міська територіальна громада,

Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради,

Виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради як орган опіки та піклування,

Управління майном комунальної власності міста,

представник третьої особи Алексеєва Вікторія Вадимівна,

розглянувши справу за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та про виселення із займаного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач КП «ЖЕО №2» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та про виселення із займаного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

В позовній заяві посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 належить територіальній громаді м. Полтави (комунальна власність).

За наявною у КП «ЖЕО №2» інформацією у вказаній квартирі зареєстровано чотири особи: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - квартиронаймач, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - квартирант, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) - квартирант, ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) син квартиранта.

Комісією КП «ЖЕО №2» виявлено, що ОСОБА_1 у вказаній квартирі тривалий час (більше шести місяців) не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку.

Оскільки ОСОБА_1 без поважних причин не проживає у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 більше встановленого ст. 71 ЖК України строку без поважних причин, він втратив право користування цією квартирою.

Згідно ст. 99 ЖК України піднаймачі самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач та члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є квартирантами (піднаймачами) і не мають самостійного права на займане жиле приміщення: квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку з припиненням договору найму жилого приміщення (втрата ним прав користування) з наймачем ОСОБА_1 , то вони підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Тому позивач просив суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , та виселити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 із вказаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2021 року у даній справі відкрито провадження.

Відповідачі надали заперечення на позовну заяву, які за своїм змістом та суттю є відзивом на позов, у якому проти позовних вимог заперечили.

У відзиві зазначили, що позовні вимоги вони не визнають, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали у квартирі АДРЕСА_1 з батьками, яким вона була надана, з дня їх народження.

У 1999 році у квартиру з дозволу ОСОБА_1 вселилася його рідна сестра ОСОБА_2 з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 , і з того часу по теперішній час вони постійно проживають в цій квартирі однією родиною і однією сім`єю, і ведуть спільне господарство, беруть участь в утриманні спірного житлового приміщення та у сплаті комунальних платежів.

У ОСОБА_1 інших членів сім`ї крім них немає.

Іншого житлового приміщення ні у кого з них немає.

Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності ОСОБА_6 у спірній квартирі понад встановлений ст. 71 ЖК України строк без поважних причин, і не навів переконливих підстав для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Тому просили відмовити в задоволенні позову КП «ЖЕО №2» в повному обсязі (т. 1 а.с. 131-133).

Третя особа Управління майном комунальної власності міста надала письмові пояснення на позовну заяву, у яких зазначила, що позовні вимоги вважає обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі (т.1 а.с. 42-44).

Інші заяви по суті справи учасниками справи не подавалися.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2021 року задоволено клопотання відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі. Провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та виселення із займаного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення зупинено до розгляду Полтавським апеляційним судом справи №552/1393/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, ОСОБА_1 про визнання членами сім`ї наймача (т. 1 а.с. 59).

Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року провадження у справі відновлено (т. 1 а.с. 72).

Ухвалою суду від 07 квітня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради докази, а саме: інформацію чи подав ОСОБА_1 декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. Якщо така декларація ним була подана, то коли, лікар якого закладу охорони здоров`я ним обраний, та яку адресу свого проживання він при цьому вказав. У Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавськійобласті витребувано докази, а саме: інформацію чи отримує ОСОБА_1 пенсію, коли, яким органом Пенсійного фонду України вона призначена, та яка адреса проживання пенсіонера згідно матеріалів пенсійної справи (т. 1 а.с. 174).

Ухвалою суду від 03 травня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 193).

Ухвалою суду від 03 червня 2022 року зупинено провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та виселення із займаного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення зупинено до розгляду Верховним Судом справи №552/1393/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, ОСОБА_1 про визнання членами сім`ї наймача (т.1 а.с. 226).

Також ухвалою суду від 03 червня 2022 року у Київського районного відділу у місті Полтаві Управління державної міграційної служби України в Полтавській області витребувано докази з інформацією щодо правильного зазначення анкетних даних відповідача ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 227).

Ухвалою суду від 12 червня 2023 року провадження у справі було відновлено (т. 2 а.с. 11).

Ухвалою суду від 01 березня 2024 року задоволено клопотання відповідачів про залучення до матеріалів справи письмових доказів та про виклик в судове засідання та допит свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 81-82).

Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотань ОСОБА_1 про витребування доказів та про зупинення провадження у справі.

Задоволено клопотання про витребування з архіву Київського районного суду м.Полтави для огляду цивільної справи №552/1393/21.

Ухвалою суду від 26 липня 2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у Відділу охорони здоров`я виконавчого комітету Стрийської міської ради інформацію чи подав ОСОБА_1 декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. Також витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області інформацію щодо отримання ОСОБА_1 пенсії (т.2 а.с. 157).

Інші заяви по суті справи або клопотання сторони суду не подавали.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 позов підтримала в повному обсязі. При цьому посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явились. При цьому відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про відкладення розгляду справи через перебування на стаціонарному лікуванні.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Павленко А.І. в судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини неявки.

Представник третьої особи Управління майном комунальної власності міста Алексеєва В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представники інших третіх осіб в засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились, суд бере до уваги, що відповідачі в жодне судове засідання в даній справі не з`явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено можливості відкладення розгляду справи за повторною неявкою відповідача або його представника незалежно від поважності причин неявки.

Враховуючи викладене, ту обставину, що відповідачі не з`являлися в жодне із призначених судом засідань, а також враховуючи відсутність інших підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Заслухавши представника позивача та представника третьої особи, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить до комунальної власності міста. У власність фізичних або юридичних осіб не передавалася, в тому числі шляхом приватизації.

Зазначена обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01 березня 2024 року № 368139940 (т. 2 а.с. 86).

Як підтверджується довідкою №621, виданою КП «ЖЕО №2» 05 серпня 2021 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить до комунальної власності міста (т. 1 а.с. 18).

У зв`язку з цим правовідносини щодо користування зазначеною квартирою регулюються нормами Житлового кодексу України, та іншими нормами чинного законодавства, що регулюють правовідносини користування житлом, що не перебуває у власності фізичних осіб.

Встановлено, що Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, засноване на комунальній власності територіальної громади м. Полтави, створене з метою здійснення виробничо-господарської діяльності, направленої на задоволення потреб територіальної громади м. Полтави у послугах, визначених Статутом, інших послугах, які не заборонені чинним законодавством України та з метою отримання прибутку за її результатами.

Як передбачено п. 2.3. статуту КП «ЖКО №2», предметом діяльності підприємства є управління будинком, спорудою, іншим нерухомим майном, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тощо.

Згідно п. 5.4. статуту підприємство забезпечує споживачів у вчасному та якісному наданні послуг з управління будинком, спорудою, іншим нерухомим майном, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій й аварійно-диспетчерського обслуговування згідно з законодавством та умовами договору; здійснює контроль за дотриманням правил користування житловими будинками і жилими приміщеннями, дотримання державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів; підготовляє та укладає із споживачами договори про надання житлово-комунальних послуг, договори найму житла у гуртожитках, що є власністю територіальної громади м. Полтави; виявляє самостійно зайняті квартири в житлових будинках, які знаходяться на балансі підприємства та забезпечує їх вивільнення у встановленому законом порядку, тощо (т. 1 а.с. 8-12).

Таким чином судом встановлено наявність у позивача КП «ЖЕО №2» повноважень звертатися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що належить територіальній громаді міста, а також щодо виселення із цього житлового приміщення осіб, які стратили право користування ним.

Судом також встановлено, що квартиронаймачем квартири за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В якості квартирантів за вказаною адресою зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначена обставина підтверджується довідкою №621, виданою КП «ЖЕО №2» 05 серпня 2021 року (т. 1 а.с. 18).

Правовідносини, що виникли між сторонами, неодноразово були предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як встановлено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2021 року у цивільній справі №552/1393/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, ОСОБА_1 про визнання членами сім`ї наймача, залишеним без змін Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року та Постановою Верховного Суду від 13 квітня 2021 року, квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Останній з 1991 року у встановленому законом порядку зареєстрував за вказаною адресою своє місце проживання.

ОСОБА_10 з 13 жовтня 2000 року у встановленому законом порядку зареєструвала своє місце проживання в квартирі АДРЕСА_1 Вона поселена до цього житлового приміщення як квартирант (піднаймач).

Ці обставини встановлені рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2014 року в справі № 552/8717/13-ц.

Будинок АДРЕСА_3 перебував на балансі КП «ЖЕО № 2» ПМР.

Рішенням позачергової двадцять дев`ятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 20 грудня 2019 року «Про списання багатоквартирних будинків з балансу КП «ЖЕО №2» житловий багатоквартирний будинок АДРЕСА_4 списаний з балансу КП «ЖЕО № 2» ПМР.

Відповідно до карток реєстрації місця проживання (прописки) форми А, ОСОБА_10 та ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані в якості квартирантів.

Згідно із довідкою КП «ЖЕО № 2» ПМР від 02 лютого 2021 року № 362, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 в якості квартирантів (т. 1 а.с. 67-70, т.2 а.с. 1-7).

Таким чином, оскільки вказані вище обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, ці обставини є встановленими та доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 більше шести місяців без поважних причин у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 не проживає.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 змінив місце свого проживання, залишивши спірну квартиру.

Зазначене підтверджується даними Єдиного державного демографічного реєстру, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31 травня 2021 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 (т.2 а.с. 34).

Відповідно до інформації, наданої суду Управлінням реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради від 06 серпня 2024 року № 01-12-05.1-11/7820, за наявними обліками Реєстру Полтавської міської територіальної громади відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 відсутні (т. 2 а.с. 188).

Як передбачено ст.5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.

Тому, виходячи з презумпції правомірної поведінки особи, враховуючи, що іншими належними та допустимими доказами вона не спростована, суд встановив, що ОСОБА_1 залишив житло за адресою: АДРЕСА_2 , та прибувши до нового місця проживання за адресою: АДРЕСА_5 , у встановленому ст.5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» порядку задекларував його.

Суд відхиляє доводи відповідачів про те, що ОСОБА_1 продовжує користуватися даною квартирою, оскільки вони суперечать наявним у справі доказам.

Суд критично оцінює акт від 21 березня 2022 року, долучений відповідачами до справи, у якому зазначено, що ОСОБА_1 постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 більше 30 років зі своєю сестрою та племінницею однією сім`єю і вони ведуть спільне господарство. С. Кузнєцов сплачує комунальні платежі за квартиру… Із огляду квартири та проведеної бесіди із С. Кузнєцовим, при якій останній стверджує, що постійно проживає в цій квартирі і зацікавлений у збереженні за ним права користування квартирою АДРЕСА_1 , так як іншого жила не має. Видно, що він в ній проживає (т. 1 а.с. 134).

Надаючи оцінку зазначеному доказу, суд звертає увагу, що у вказаному акті прізвище Кузне ОСОБА_11 вказано невірно, а саме як Кузнєцов. Тому, якщо ОСОБА_1 брав участь у складенні даного акта, він не міг не звернути на це увагу.

Крім того, на час складення зазначено акта 21 березня 2022 року, - ОСОБА_1 вже мав інше зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 .

Суд також оцінює критично всі заяви, що надходили на адресу суду від імені ОСОБА_1 , оскільки у кожній з них, його прізвище та по батькові було вказано невірно, як Кузнє ОСОБА_12 но ОСОБА_13 , замість правильного - Кузнецов ОСОБА_14 ійович.

Крім того, в цих заявах невірно зазначені дані паспортного документа ОСОБА_1 , а саме вказано: паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 03 січня 1996 року.

Але на час оформлення заяв на адресу суду від його імені ОСОБА_1 вже був документований іншим паспортом у формі ID № НОМЕР_2 , що виданий15 січня 2021 року (т. 2 а.с. 34).

Тому, якщо ОСОБА_1 брав участь у складенні заяв та заперечень на адресу суду, в тому числі вказаного вище акту, він не міг не знати, що правильно його прізвище, ім`я та по батькові згідно паспортного документа - Кузне ОСОБА_12 ійо ОСОБА_13 , а також, що він має інший паспорт громадянина України, ніж той, дані якого вказані у зазначених офіційних документах.

Долучені до матеріалів справи квитанції про оплату комунальних послуг від імені ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 135-163) суд не розцінює як доказ його проживання у спірній квартирі, оскільки такі платежі з одних і тих же рахунків (картка/рахунок № НОМЕР_3 в період з березня 2020 року до травня 2021 року включно, та картка/рахунок № НОМЕР_4 в період з червня 2021 року по січень 2022 року) здійснювались і від імені ОСОБА_3 , і від імені ОСОБА_1 . Крім того, у вказаних квитанціях прізвище, ім`я та по батькові відповідача також вказано невірно як Кузнє ОСОБА_12 ович, що надає підстави вважати, що ці платежі здійснені не ним, а іншою особою.

А докази належності ОСОБА_1 вказаних карток/рахунків № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 відповідачами до матеріалів справи не додані.

На підтвердження факту проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі позивачі просили суд допитати свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Судом дане клопотання було задоволено. Свідки судом неодноразово викликались в судове засідання, але жодного разу не з`явились.

При цьому судові повістки, які суд направляв свідкам за вказаними відповідачами адресами, повернулися до суду без вручення свідкам з довідкою поштової організації про причини невручення «Адресат відсутній за вказаною адресою» та в одному випадку «За закінченням терміну зберігання» (т. 2 а.с. 101-103, 111-113, 185-186, 206-208).

Відповідачі явку своїх свідків в судове засідання не забезпечили.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому суд розглядає справу на підставі наявних доказів, без допиту свідків, явку в засідання яких відповідачі не забезпечили, а за вказаними ними у клопотанні адресами свідки судові повістки не одержали.

На підставі викладеного судом встановлено, що ОСОБА_1 більше шести місяців не проживає в спірній квартирі без поважних причин, він змінив зареєстроване місце проживання. Тому суд приходить до висновку про наявність підставі для визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Хоча реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за адресою спірної квартири відсутня, але враховуючи наявність у справі заяв, з яких вбачається, що він і надалі претендує на вказане житло, а також, враховуючи, що від наявності у нього права користування квартирою залежить право користування цим житлом і інших мешканців, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_15 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , підлягають до задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги про виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 користуються квартирою за адресою: АДРЕСА_2 на правах тимчасових жильців (квартирантів), ОСОБА_4 син квартиранта.

Оскільки вказана обставина вже встановлена судовими рішеннями в інших судових справах, що набрали законної сили (справа №552/1393/21, №552/8717/13-ц), вона є встановленою та згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України та не підлягає доказуванню.

З цих підстав суд відхиляє доводи відповідачів щодо користування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 спірним житлом на правах членів сім`ї наймача.

Оскільки відповідачем не надано суду копії свідоцтва про народження дитини, з метою підтвердження права ОСОБА_3 діяти в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 судом витребувано відповідну інформацію з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини.

Як підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 12 серпня 2024 року №6, ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2 а.с. 190-191).

Тому у даній справі відповідач ОСОБА_3 діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 91 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом.

Відповідно до ст. 99 ЖК України п іднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 втратив право користування житловим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_2 , договір найму житлового приміщення припинився. Відповідно, одночасно припинилась дія договору піднайму, за яким ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 користуються цим житловим приміщенням.

Тому на підставі ст. 99 ЖК України вони зобов`язані зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення.

В той же час за положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Як встановив суд, тривалий час проживання у спірній квартирі ОСОБА_2 (з 23 березня 1999 року), ОСОБА_3 (з 23 березня 1999 року), ОСОБА_4 (з 01 квітня 2009 року) - є достатньою підставою для того, щоб вважати цю квартиру їх житлом в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З долучених до справи доказів вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до вказаної квартири ставляться як до свого житла.

Неповнолітній ОСОБА_4 у спірній квартирі проживає з народження.

За таких обставин виселення їх з спірної квартири буде втручанням у їх право на житло.

При цьому суд враховує, що таке виселення сім`ї з дитиною не відповідає «нагальній суспільній необхідності» та не співрозмірним із переслідуваною законною метою в значенні ст. 8 Конвенції, оскільки вказана квартира належить територіальній громаді міста та може бути надана лише іншим особам, які потребують поліпшення житлових умов.

Суд також бере до уваги, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 іншого житла на праві власності не мають, що підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 2 а.с. 83-84).

Оскільки судом встановлено, що їх житлом в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є квартира по АДРЕСА_2 , їх виселення з вказаної квартири буде порушенням їх права на житло.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Оскільки судом позов задоволено в частково, а саме задоволено позовні вимоги до ОСОБА_1 , з нього на користь позивача підлягає до стягнення 2270 грн. на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та про виселення із займаного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради 2270 грн. на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, місцезнаходження: М. Полтава, вул.Івана Мазепи, 30, ,

відповідач ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ,

відповідач ОСОБА_2 , проживаюча: АДРЕСА_2 . АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ,

відповідач ОСОБА_3 , проживаюча: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ,

третя особа - Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради, місцезнаходження: м. Полтава, вул. Соборності, 36, ,

третя особа - Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради, місцезнаходження: м. Полтава, вул. Стрітенська, 19, ,

третя особа - Виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради як орган опіки та піклування, місцезнаходження: м. Полтава, вул. Решетилівська, 1/2, ,

третя особа - Управління майном комунальної власності міста, місцезнаходження: м. Полтава, вул. Соборності, 36, .

Повне судове рішення виготовлено 18 жовтня 2024 року.

Головуючий О.А.Самсонова