22.11.2024 Суддя Ізмайлов І. К..
Справа № 545/5722/22
Провадження № 2-др/644/25/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ізмайлова І.К.,

за участю секретаря Книшенко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Захарова Олександра Сергійовича про розподіл судових витрат у цивільній справі № 545/5722/22 за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2024 позовну заяву Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

04.11.2024 представник відповідача звернувся до суду із заявою про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат. Зазначив, що внаслідок необґрунтованих дій позивача, відповідач був вимушений понести витрати на залучення адвоката та проведення експертизи, тому вважає, що такі витрати мають бути стягнуті з позивача. Просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, обумовленої договором в розмірі 20000,00 грн., з яких 15750,00 грн. - понесені витрати, а 4250,00 грн. витрати, які додатково понесе ОСОБА_1 , відповідно до умов договору та витрати пов`язані з проведенням експертизи у справі в розмірі 9087,36 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, заяву представника відповідача про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2024 позовну заяву Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (у зв`язку з тим, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки).

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Встановлено, що ухвалою суду від 20.03.2023 призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса».

15.02.2024 з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса» надійшов висновок експерта від 08.02.2024 №25728.

Згідно до рахунку №1750 від 18.12.2023 ОСОБА_1 за проведення експертизи №25728 сплатило Національному науковому центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса» 9087,36 грн.

Питання щодо розподілу судових витрат, в разі залишення позову без розгляду, може бути вирішено судом шляхом постановлення ухвали в порядку та на підставах, передбачених ст. 142 ЦПК України з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч.6 ст.142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення такої ухвали, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

З викладеного убачається, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, відповідач повинен підтвердити наявність витрат, які він поніс у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому з залишеним без розгляду, а також, довести необґрунтованість дій позивача, пов`язаних із розглядом справи.

Разом з тим, Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що стало підставою для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, відповідно до положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останньому необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.

Вирішуючи спір у подібних правовідносинах, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 березня 2023 року у справі №712/15541/18, зазначив, що позивач, звернувшись до суду з позовом, створив відповідачу умови, які викликали необхідність укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання власного часу та коштів, подання відзиву, пояснень, заперечень, клопотань про призначення судової експертизи; подальше залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача після розгляду справи судом протягом 3, 5 років свідчить, що позивач вийшов за межі дійсного змісту свого права та вчинив необґрунтовані дії, чим порушив охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків, при цьому забезпечуючи право на стягнення судових витрат з позивача на користь відповідача у передбачуваних законом випадках та у разі настання певних умов.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 грудня 2022 року у справі № 910/12184/20, зазначив, що обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною четвертою статті 202, пунктом 4 частини першої статті 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності; право позивача як особи, що подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з цим наявні підстави для вирішення питання щодо покладення відповідних судових витрат на позивача; неявка повноважного представника позивача, належно повідомленого про час і місце розгляду справи, у судове засідання у разі неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення причин такої неявки можуть кваліфікуватися як необґрунтовані дії у розумінні частини п`ятої статті 130 ГПК України. При цьому саме на позивача покладається обов`язок доведення неможливості вчинення ним відповідних процесуальних дій.

Верховний Суд врахував, що, залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції у цій справі зазначив, що заяву про залишення позову без розгляду позивач подав після закінчення підготовчого провадження та початку розгляду справи по суті, а тому немає підстав для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України. Водночас відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд залишає позов без розгляду, оскільки позивач у судове засідання не з`явився, хоча був належно повідомлений про розгляд справи, його неявка має ознаки повторності, заяви про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходили. Тож підставою залишення позову без розгляду стала повторна неявка позивача та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності. У цій частині ухвала суду першої інстанції в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалася, а отже, позивач погодився з підставами залишення позову без розгляду.

За таких обставин до спірних правовідносин підлягає застосуванню наведений правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 грудня 2022 року у справі № 910/12184/20 щодо покладення на позивача обов`язку доведення неможливості вчинення ним відповідних процесуальних дій. ЦПК України містить тотожні норми права, а тому згаданий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

У постанові від 24 квітня 2019 року у справі №757/23967/13-ц Верховний Суд зазначив, що залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами. Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку позивача, яка проявилася у відсутності інтересу до ініційованого судового розгляду, вчинення відповідачем дій з метою захисту своїх прав, зокрема у зв`язку з призначенням у справі експертизи та її оплати.

За таких обставин, суд вважає за необхідне заяву представника відповідача про розподіл судових витрат задовольнити та стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з проведенням судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 9087,36 грн.

Крім того, під час розгляду вказаної справи відповідач отримав професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Із матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1 наданої копії договору про надання правової допомоги від 24.01.2023 р. предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги клієнту у цивільній справі №545/5722/22 за позовною заявою ДП «Жовтневе лісове господарство» про стягнення заборгованості.

Згідно до п. 5.1. зазначеного договору гонорар адвоката за надання правничої допомоги у справі №545/5722/22 складає в суді І інстанції 20000,00 грн.; в суді апеляційної інстанції 8000,00 грн., в суді касаційної інстанції 5000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат стороною відповідачів надано копію акту виконаних робіт від 18.03.2024 р. за договором від 24 січня 2023 р. про сплату 1500,00 грн. та квитанцію № ВЕМС-7Е3Е3А-54А0-М104 від 21.03.2024 р. про сплату ОСОБА_1 1500,00 грн. за вищезазначеним актом;

На підтвердження понесених витрат стороною відповідачів надано копію акту виконаних робіт від 27.01.2023 р. за договором від 24 січня 2023 р. про сплату 2000,00 грн. та квитанцію № 0ТРХ-С519-8Х7С-Н44А від 28.01.2023 р. про сплату ОСОБА_1 2000,00 грн. за вищезазначеним актом;

Крім того, суду надано акти отримання грошових коштів за договором від 24.01.2023 р. про отримання адвокатом Захаровим О.С. від ОСОБА_1 18.09.2023 р. 2000,00 грн., від 14.10.2023 р. 1500,00 грн., від 16.07.2024 р. 1500,00 грн., а також квитанції про сплату ОСОБА_1 за договором про надання правничої допомоги від 24.01.2023 р. № 5512-46ТВ-4Т1М-В60С від 08.02.2023 р. на суму 2000,00 грн., № 1МВН-65ЕС-А0КЕ-С1МР від 06.03.2023 р. на суму 1500,00 грн., № А9МС-732Е-Т6Т7-ЕЕ66 від 20.03.2023 р. на суму 750,00 грн., № А01С-РРВС-А2К6-ХМ63 від 12.06.2023 р. на суму 1005,03 грн., № НСТ7-510Е-М4А5-ААМК від 21.10.2023 р. на суму 502,51 грн., № АН9Н-КА2М-4619-5ТВН від 19.04.2024 р. на суму 1500,00 грн.

Отже, загальна сума перерахованих коштів за надання правничої допомоги відповідно до наданих квитанцій та актів складає 15750,00 грн. та 7,54 грн. комісії за банківські послуги.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує такі критерії. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначаючи суму відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. (15750,00 грн. + 4250,00 грн.), незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено та 9087,36 грн. витрат понесених відповідачем за проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Відповідно до 3 ст. 259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Судом встановлено, що при постановленні ухвали від 31.10.2024, не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги та проведенням судово-почеркознавчої експертизи у справі. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення заяви відповідача про розподіл понесених ним судових витрат та ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 81, 133, 137, 142, 260, 270, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Захарова Олександра Сергійовича про розподіл судових витрат у цивільній справі № 545/5722/22 за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені за проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 9087,36 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду.

Суддя: І.К. Ізмайлов