Справа №403/380/21 провадження № 2/403/69/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2024 року с-ще Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Атаманової С.Ю., при секретарі судового засідання Карпяк Л.І,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
24 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, положеннями якої визначено, що вона разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, умови якого він зобовязувався виконувати.
Підписанням Анкети-заяви відповідач підтвердив також факт ознайомлення та отримання примірників вказаних документів у мобільному додатку.
АТ «Універсал Банк» свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач свої зобовязання за договором не виконав, оскільки не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за отриманим кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), внаслідок чого станом на 07 серпня 2021 року прострочення зобовязання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, а вся заборгованість стала простроченою.
З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2270,00 грн..
Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву АТ «Універсал Банк» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог у встановлений судом строк не подав.
ІІ. Заяви та клопотання.
Представник позивача АТ «Універсал Банк» згідно письмового клопотання, доданого до позовної заяви, прохав суд розглянути позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.134).
Згідно іншого письмового клопотання представник АТ «Універсал Банк» також прохав суд розглянути позов без його участі та не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та винесення судом заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України (а.с.133).
Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 03 червня 2024 року клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін задоволено частково, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзиву на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 11 липня 2024 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
24 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_1 , звернувшись до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг (відкриття на його імя поточного рахунку № НОМЕР_2 у гривні та встановлення кредитного ліміту на суму, вказану в додатку), підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг (далі - анкета-заява від 24 жовтня 2019 року або анкета-заява) та підтвердив свою згоду на те, що ця анкета-заява разом Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - договір, кредитний договір), умови якого він зобовязується виконувати. Відповідач підтвердив факт ознайомлення із вказаними документами та отримання їх примірників у мобільному додатку (а.с.11, 141).
В заяві-анкеті від 24 жовтня 2019 року (пункт 6) відповідач ОСОБА_1 також засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором, визнав даний електронний підпис аналогом його власноручного підпису та підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису.
Факт підписання 24 жовтня 2019 року зазначеної вище анкети-заяви відповідачем по справі ОСОБА_1 під час судового розгляду спростований не був.
Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 24 жовтня 2019 року відсутні будь-які відомості про: розмір наданого відповідачу кредиту згідно з укладеним між сторонами договором банківського обслуговування, вид отриманої ним платіжної картки та інші узгоджені сторонами умови кредитування (зокрема, процентна ставка; дата, на яку мають бути погашені нараховані відсотки за користування кредитом; розмір мінімального щомісячного платежу за користування кредитними коштами, розміри та порядок нарахування штрафу за порушення договірних зобов`язань тощо). Укладений між сторонами договір від 24 жовтня 2019 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним).
Зазначені вище витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи відповідачем ОСОБА_1 не підписані.
Факт встановлення на картковий рахунок відповідача кредитного ліміту у визначених вище розмірах, а також використання відповідачем наданих кредитних коштів, в тому числі шляхом зняття готівки, поповнення мобільного телефону та здійснення покупок, підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 , в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей (а.с.142-146).
Під час судового розгляду відповідачем ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані банком докази отримання та користування ним кредитними коштами, а також здійснення платежів на погашення отриманого кредиту в зазначених вище розмірах.
V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Згідно із ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.2 ст.1054 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).
Зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку (ч.1 ст.509 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (в редакції, чинній на дату укладення договору, далі - Закон).
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі (п.5 ч.1 ст.3 Закону).
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно повязані з нею (ч.6 ст.11 Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону).
За змістом ст.12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України).
Згідно з ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує дану вимогу, представником АТ «Універсал Банк» до суду були надані наступні письмові докази:
1) розрахунок заборгованості за договором №б/н від 24 жовтня 2019 року, укладеного між Універсал Банк та клієнтом ОСОБА_1 станом на 13 вересня 2021 року;
2) копію Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 24 жовтня 2019 року, яка містить підпис відповідача;
3) копію витягу з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, які включають: тарифи (пункт 8.1), паспорт споживчого кредиту «картка Monobank» (пункт 8.2), таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (пункт 8.3), та не містять підпису відповідача;
4) копію довідки від 24 травня 2024 року про наявність рахунку, оформленого на імя ОСОБА_1 ;
6) копію довідки від 24 травня 2024 року про розмір встановленого кредитного ліміту на рахунок відповідача;
7) копію виписки по картці від 24 травня 2024 року про рух коштів по картковому рахунку відповідача.
Як вбачається зі змісту підписаної відповідачем ОСОБА_1 анкети-заяви від 24 жовтня 2019 року, останній прохав банк відкрити на його імя поточний рахунок НОМЕР_2 у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов.
Вказана анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність, однак не містить жодних даних про розмір кредитного ліміту та істотні умови кредитного договору.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви від 24 жовтня 2019 року погодився з тим, що дана анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
Разом з тим, доданий до позовної заяви АТ «Універсал Банк» витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, в яких міститься основна інформація про умови кредитування, права та обовязки сторін, їх відповідальність не містять підпису ОСОБА_1 , як позичальника, та не підтверджують наявності в останнього заборгованості за наданим банком кредитом, а також її розмір.
З матеріалів справи неможливо встановити, що саме з даними Умовами відповідач ознайомився і погодився, підписуючи анкету-заяву від 24 жовтня 2019 року, а також те, що вказаний документ на момент отримання ним кредиту взагалі містив умови, на які АТ «Універсал Банк» посилається як на правову підставу предявленого до відповідача позову, зокрема й щодо порядку користування кредитними коштами, і сама лише обставина наявності відповідної редакції Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», розміщеної на офіційному сайті банку на дату підписання відповідачем анкети-заяви 24 жовтня 2019 року, жодним чином не спростовує даного висновку суду.
Таким чином, до спірних правовідносин сторін неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки з урахуванням не подання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», доданий до позовної заяви Витяг з Умов не може свідчити про прийняття відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, запропонованих йому позивачем, як кредитором, умов та приєднання його, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Зазначений висновок суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що доданий до позовної заяви Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», які включають тарифи (пункт 8.1) та паспорт споживчого кредиту «картка Monobank» (пункт 8.2), не містить підпису відповідача ОСОБА_1 , а тому їх не можна вважати складовою частиною договору, укладеного між сторонами по справі 24 жовтня 2019 року шляхом підписання відповідачем анкети-заяви.
За встановлених обставин, без надання позивачем АТ «Універсал Банк» підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи, та з огляду на відсутність в анкеті-заяві погоджених сторонами умов кредитування, виходячи з яких банком була заявлена позовна вимога, суд приходить до висновку про неналежність зазначених Умов, як письмового доказу, на підтвердження визначеного позивачем розміру заборгованості ОСОБА_1 за наданим йому кредитом.
Крім того, суд відхиляє та вважає такими, що не можуть підтверджувати факт ознайомлення відповідача із зазначеними вище Умовами, наведені в позовній заяві доводи представника АТ «Універсал Банк» щодо можливості надання клієнтові банківських послуг за допомогою мобільного додатку, з огляду на наступне.
Як вбачається зі змісту анкети-заяви, підписаної відповідачем ОСОБА_1 , останній просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний/електронний цифровий підпис) обовязковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті в Банку; засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором.
Також відповідач визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях та підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Судом встановлено, що в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази (із зазначенням дати та часу) на підтвердження отримання відповідачем ОСОБА_1 в електронному вигляді (зокрема, в мобільному додатку) Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», які містять тарифи та паспорт споживчого кредиту «картка Monobank», а також надання згоди з викладеними в них умовами шляхом застосування свого електронного підпису, а тому відсутні підстави вважати, що саме з цим, доданим до позовної заяви, документом відповідач ознайомився та погодився, підписуючи 24 жовтня 2019 року анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг.
Наданий АТ «Універсал Банк» розрахунок заборгованості відповідача станом на 13 вересня 2021 року також не може бути достатньою підставою для задоволення позову, оскільки є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, які б дозволили суду зробити висновок про те, що предявлена банком до стягнення сума заборгованості виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору та яких саме.
Подібний за змістом висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.
Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором від 24 жовтня 2019 року є письмовим доказом в розумінні ст.95 ЦПК України, однак не є первинним доказом виконання конкретних операцій з наданими в кредит коштами та, як наслідок, не є достатнім доказом на підтвердження визначеного банком розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 з урахуванням недоведеності АТ «Універсал Банк» факту укладення цього договору на заявлених ним умовах, а тому оцінюється судом як такий, що має виключно інформаційний характер та відображає проведений позивачем обрахунок предявленої ним до відповідача вимоги майнового характеру.
Разом з тим, зі змісту підписаної відповідачем анкети-заяви від 24 жовтня 2019 року вбачається його намір скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами у вигляді відкриття поточного рахунку у гривні та встановлення кредитного ліміту.
З огляду на викладене, під час розгляду даної справи підлягає встановленню саме факт отримання, використання та повернення відповідачем кредиту, оскільки сама по собі обставина підписання ним анкети-заяви не створює обовязку позичальника повернути кредит, доки він фактично не був ним отриманий.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені у відповідності до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до змісту п.п.62, 63 розділу ІV Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписка з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить, зокрема, такі реквізити: найменування клієнта/банку, прізвище, власне імя та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта.
Отже, саме виписка по картковому (особовому) рахунку відповідача, як клієнта банку, є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, в тому числі і щодо наявної в нього заборгованості за тілом кредиту або її відсутності.
Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14.
Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява від 24 жовтня 2019 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відповідачем відсотків (їх розміру, строків погашення, в тому числі і за рахунок наданого кредиту), що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку по сплаті відсотків за користування кредитним лімітом, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення заборгованості за нарахованими відсотками, підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту.
Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі №643/5521/19.
Крім того, з урахуванням відсутності доказів підписання відповідачем ОСОБА_1 Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», в тому числі і включених до їх змісту тарифів та паспорту споживчого кредиту «картка Monobank», суд вважає безпідставним збільшення банком розміру кредитного ліміту на суму заборгованості клієнта у разі невнесення ним щомісячного мінімального платежу та направлення відповідних грошових коштів на здійснення такого платежу і погашення відсотків за користування кредитним лімітом, оскільки зазначений порядок користування кредитними коштами не був узгоджений сторонами по справі.
Позивачем АТ «Універсал Банк» не надано суду належних, допустимих та достовірних в розумінні ст.ст.76, 77 ЦПК України доказів на підтвердження підставності збільшення суми заборгованості за наданим кредитом на суму нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом, які б у своїй сукупності були достатніми для спростування зазначеного вище висновку суду.
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17, тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін.
З огляду на викладене, при ухваленні рішення судом приймається до уваги, що відсутність заперечень відповідача ОСОБА_1 проти позову шляхом подання відзиву на позовну заяву та не надання ним доказів на спростування визначеної банком заборгованості за тілом кредиту, не звільняє позивача від обовязку надати суду належні, допустимі, достатні і достовірні докази існування обставин, на які він посилається в позовній заяві.
Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у справі №156/268/21 від 03 серпня 2022 року, при вирішенні спору спростувати доводи позову покладається на відповідача, а не на суд, особливо при заочному порядку розгляду справи. Проте це означає лише те, що у такому випадку суд повинен розглянути позов і визначити розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону.
Отже, висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, при відсутності заперечень відповідача ОСОБА_1 проти позову, грунтується саме на дослідженні судом умов укладеного ним з АТ «Універсал Банк» договору про надання банківських послуг «Monobank» від 24 жовтня 2019 року та вимогах закону, а тому не може свідчити про порушення судом обов`язку доказування, передбаченого ст.81 ЦПК України.
Відсутність позову відповідача ОСОБА_1 про визнання договору від 24 жовтня 2019 року недійсним (оспорювання правочину), також не може бути перешкодою для неврахування його інтересів, як позичальника, під час розгляду справи за позовом банку про стягнення з ним заборгованості за кредитним договором.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №205/4928/18.
VI. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд,
Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг задоволити частково.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» в порядку розподілу судових витрат, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1061 грн. 58 коп. (одна тисяча шістдесят одна гривня п`ятдесят вісім копійок).
Повне найменування сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 . Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного перегляду справи. Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, подавши апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) до Кропивницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя С.Ю.Атаманова