Справа № 697/2186/23
Провадження № 2/697/118/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Колісник Л.О.,

за участю секретарів судового засідання Десятник О.А., ОСОБА_1 , Румини М.В.,

за участю позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом - адвоката Гончарука А.В.,

відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - адвоката Хорошун О.В.,

представника третьої особи Органу опіки і піклування Бобрицької сільської ради Харитоненко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Бобрицької сільської ради, про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Бобрицької сільської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення неустойки (пені) по аліментах,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду через свого представника адвоката Гончарука А.В. з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Бобрицької сільської ради, про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем, з якою мають спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 12.03.2021 шлюб між позивачем та відповідачем за рішенням суду було розірвано. З 2021 року сторони проживають в одному населеному пункті: в селі Литвинець Черкаського району, але на різних вулицях та будинках, через декілька будинків один від одного. На час розлучення між сторонами було досягнуто згоди про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом із відповідачкою. З 12.03.2021 із позивача ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_6 на дітей. З жовтня 2021 року старша донька позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявила бажання проживати і на цей час проживає разом з позивачем, вважаючи що у батька їй жити зручніше і комфортніше, ніж з мамою та меншою сестрою. Позивач зазначає, що з цього часу він взяв на себе в повному обсязі матеріальну, виховну функцію щодо забезпечення старшої дитини. При цьому вона ніколи не була позбавлена спілкування зі своєю матір`ю та меншою сестрою, оскільки вони мешкають майже поряд. Позивач намагався врегулювати фінансові питання виконання зобов`язання утримання неповнолітніх дітей з відповідачкою та вирішити питання припинення сплати частини аліментів у зв`язку з тим, що старша дочка проживає разом з ним. Позивач зазначає, що звертаючись до виконавчого органу місцевого самоврядування для отримання акту про проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком, натомість отримав Акт про проживання дитини з матір`ю. Вказаний акт не відповідає дійсності, оскільки складений в період чергового короткочасного перебування старшої доньки у відповідачки. Врегулювати це питання між сторонами не вдалося, тому необхідно визначити місце проживання дитини разом з батьком, враховуючи проживання дитини з батьком на протязі двох років та вирішити питання щодо припинення стягнення аліментів. Позивач просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком - ОСОБА_2 з 01.11.2021, звільнити його від стягнення аліментів, встановлених рішенням суду у справі № 697/179/21 від 12.03.2021 з 01.11.2021, стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.10.2023 відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

09.11.2023 від представника відповідача ОСОБА_6 - адвоката Хорошун О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона просить відмовити у позові ОСОБА_2 та стягнути з нього судові витрати. Відзив мотивований тим, що сторони дійсно перебували у шлюбі, який за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 697/178/21 від 12.03.2021 розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час розірвання шлюбу питання місця проживання дітей не вирішувались, оскільки діти залишились проживати з матір`ю. За рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі №697/179/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/6 частини всіх видів заробітку доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.02.2021 і до повноліття дітей. Діти до жовтня 2022 року проживали разом з матір`ю. Починаючи з жовтня 2022 року, старша донька ОСОБА_4 почала іноді залишатись у свого батька ОСОБА_2 , але не постійно, а поверталася до матері. Кілька місяців дитина проживала з батьком, проте ОСОБА_6 продовжувала нести матеріальні витрати на утримання своєї старшої доньки, купуючи їй одяг, шкільне приладдя, займалася та займається її вихованням, відвідує шкільний заклад та піклується про її добробут, при цьому обмежена у спілкуванні зі своєю донькою. Доводи позивача щодо спроб врегулювати питання щодо припинення стягнення аліментів є неправдивими, оскільки старша донька сторін не проживає протягом зазначеного часу із позивачем. Крім того, позивач не виконує рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 08.11.2023 становить 80863,31 грн. У відзиві на позов також зазначено, що під час звернення до органу опіки та піклування позивач намагався встановити проживання дитини за минулий період через бажання змінити розмір аліментів за минулий період, платником яких він є відповідно до рішення суду. Проте орган опіки та піклування може прийняти лише рішення про те, з ким із батьків дитина буде проживати надалі. У зв`язку з цим рішенням комісії з питань захисту прав дитини Бобрицької сільської ради рекомендовано ОСОБА_2 звернутись до суду для врегулювання спірного питання. Позивач при поданні позову просить суд визначити місце проживання дитини за минулий період з 01.11.2021, але не на майбутнє встановити місце проживання дитини та його участь в житті дитини. Позов спрямований виключно на бажання позивача щодо звільнення його від сплати аліментів, боргу за ними та на майбутнє. При цьому позивач не згадує у позовних вимогах щодо іншої дитини ОСОБА_5 та не згадує про те, що йому нараховуються аліменти на утримання двох дітей, і борг по аліментах не розмежовується державною виконавчою службою, а стягується з позивача на користь ОСОБА_6 загальною сумою. Доказів щодо підтвердження проживання дитини ОСОБА_4 з позивачем та перебування на його повному утриманні з листопада 2021 року не надано. Докази, надані до позову свідчать про те, що донька проживає з позивачем станом на жовтень 2023 року. У відзиві зазначено, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і в зв`язку з тим, що заборгованість виникла в зв`язку з його тяжкою хворобою чи іншими обставинами, що мають значення. При вирішенні спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. У зв`язку із вказаними обставинами представник відповідача вважає, що у позові необхідно відмовити.

09.11.2023 від представника ОСОБА_6 адвоката Хорошун О.В. надійшов зустрічний позов до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог -Орган опіки та піклування Бобрицької сільської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення неустойки (пені) по аліментах. Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі, який за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 697/178/21 від 12.03.2021 розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час розірвання шлюбу питання місця проживання дітей не вирішувались, оскільки діти залишились проживати з матір`ю. За рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 697/179/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/6 частини всіх видів заробітку доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.02.2021 і до повноліття дітей. Діти до жовтня 2022 року проживали разом з матір`ю. Починаючи з жовтня 2022 року, старша донька ОСОБА_4 почала іноді залишатись у свого батька ОСОБА_2 , але не постійно, а поверталася до матері. Кілька місяців дитина проживала з батьком, проте ОСОБА_6 продовжує нести матеріальні витрати на утримання своєї старшої доньки, купуючи їй одяг, шкільне приладдя, займається її вихованням, відвідує шкільний заклад та піклується про її добробут, при цьому обмежена у спілкування зі своєю старшою донькою. За цей період часу дитина ОСОБА_4 значно погіршила своє навчання та досягнення в навчанні, часто почала прогулювати школу. У позові ОСОБА_2 просить суд визначити місце проживання дитини за минулий період з 01.11.2021 та не просить на майбутнє встановити місце проживання дитини та визначити його участь в житті дитини. При цьому є ще одна менша донька ОСОБА_5 , про яку батько дитини зовсім не згадує в позовних вимогах. У зв`язку з цим, для найкращих інтересів обох дітей буде збереження їх зв`язків із сім`єю та проживання з матір`ю, яка за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працевлаштована, має чудові задатки матері та жінки, відповідальна. При вирішенні спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Сторони повинні доходити компромісу та не чинити перешкод у здійсненні права іншого батька у вихованні дитини. У зустрічному позові також зазначено, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 697/179/21 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення повноліття від 12.03.2021 стягнуто аліменти в розмірі по 1/6 частини всіх доходів заробітку на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.02.2021 до повноліття дитини. Після припинення спільного проживання сторін діти залишились проживати з матір`ю. Відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, внаслідок чого утворилася заборгованість по виплаті аліментів на дітей з квітня 2019 року в розмірі 80863,31 грн. У зв`язку із заборгованістю по аліментах, які сплачувалися ОСОБА_2 частково, з нього необхідно стягнути неустойку за несвоєчасну сплату аліментів. Просить врахувати, що відповідач є працездатною особою, має на утриманні малолітню дитину та не має на утриманні непрацездатних батьків, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, хронічних захворювань, які перешкоджали йому виконувати свій обов`язок щодо утримання дітей, немає. У зв`язку з цим позивач за зустрічним позовом просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з їх матір`ю, стягнути із ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей у розмірі 4527943,47 грн. та витрати на правову допомогу.

Ухвалою від 20.11.2023 суд прийняв зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первинним позовом, надано час відповідачу за зустрічним позовом подати відзив на зустрічну позовну заяву.

Ухвалою від 25.12.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд зобов`язав Орган опіки та піклування надати висновок про визначення місця проживання дітей з батьками.

22.02.2024 надійшов висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений рішенням виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 21.02.2024 № 29, відповідно до якого Орган опіки та піклування Бобрицької сільської ради при вирішенні спору щодо визначення місця проживання дітей покладається на розсуд суду.

Ухвалою від 23.02.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 25.03.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд зобов`язав Службу у справах дітей Бобрицької сільської ради подати висновок Органу опіки та піклування Бобрицької сільської ради провести обстеження умов проживання дітей та подати висновок щодо розв`язання спору щодо визначення місця проживання дітей.

22.02.2024 Служба у справах дітей Бобрицької сільської ради подала до суду Висновок Органу опіки та піклування Бобрицької сільської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений рішенням виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 17.04.2024 № 63, відповідно до якого Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю ОСОБА_6

26.04.2024 Органом опіки та піклування Бобрицької сільської ради до суду подано також Висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений рішенням виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 17.04.2024 № 62, відповідно до якого Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю ОСОБА_6 .

У судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 первісний позов підтримав, зустрічний позов не визнав, суду пояснив, що вони із ОСОБА_6 розірвали шлюб, діти після розірвання шлюбу залишилися проживати з матір`ю. Проте згодом старша донька захотіла проживати з ним. Коли почалася війна з 24.02.2022, він став до лав територіальної оборони, тому відвіз старшу доньку ОСОБА_7 проживати до матері, проте старша донька проживала у матері до березня-квітня 2022 року, через деякий час знову прийшла проживати до нього. Він просить встановити факт проживання дочки ОСОБА_8 разом із ним із листопада 2021 року, оскільки більшість часу з цього періоду дитина проживала із ним. У матері проживала недовго та нечасто протягом цього періоду. З нього стягуються аліменти за рішенням суду, тому він звернувся до колишньої дружини ОСОБА_6 про вирішення питання щодо аліментів, проте вирішити спір не вдалося. Заборгованість за аліментами у нього виникла, оскільки старша донька проживає разом з ним. Мати бере участь у вихованні старшої доньки, він не чинить перешкод у їх спілкуванні, дитина могла залишатися у матері, коли хотіла на тиждень чи на кілька днів, проте повністю утримує старшу дочку він сам. Вважає несправедливим, що він повністю утримує старшу дитину і вона проживає із ним, а він сплачує аліменти. На його думку, що він повинен забезпечувати старшу дитину, а відповідач має утримувати меншу дитину. Просить первісний позов задовольнити, щодо зустрічного позову зазначає, що менша донька ОСОБА_9 хоче проживати разом з матір`ю, тому він не заперечує цьому.

Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_10 первісний позов підтримав, у зустрічному позові просив відмовити, зазначив, що спору щодо визначення місця проживання меншої дочки сторін ОСОБА_9 не виникає, вона проживає з матір`ю. Позивач просить визначити місце проживання старшої доньки ОСОБА_8 разом з позивачем саме з певного періоду. Також необхідно врахувати, що борг по сплаті аліментів виник під час того, коли ОСОБА_2 брав участь у територіальній обороні під час початку збройної агресії РФ. ОСОБА_2 не відмовляється сплачувати аліменти, проте борг по їх сплаті утворився, оскільки старша дитина проживає протягом цього часу з позивачем. Якщо буде встановлено цей факт, ОСОБА_2 має бути звільнений від сплати аліментів та пені. При вирішенні спору має бути враховано інтереси дітей, оскільки старша дитина сторін ОСОБА_11 більш прихильна до батька. Якщо суд визначить місцем проживання старшої доньки сторін із матір`ю, то дитину треба буде примусово змушувати жити в сім`ї матері та її чоловіка, що не відповідатиме інтересам дитини. Просив надати час для подання доказів про правову допомогу.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 . первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила, що старша донька ОСОБА_12 проживає і в батька і в неї. Проте меншій дочці ОСОБА_9 , ОСОБА_2 жодної батьківської уваги не приділяє. Менша дочка хотіла залишатися у батька, проте він не хоче з нею спілкуватися. Речі, які дочка ОСОБА_12 носила до 2023 року, вона купувала дитині сама. Лише перед початком навчального року у 2023 батько купив дитині речі. Вважає, що діти мають бути разом.

Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_6 первісний позов не визнає, зустрічний позов просить задовольнити. Зазначила, що при розірванні шлюбу між сторонами питання щодо визначення місця проживання дітей не вирішувалося. Діти проживали з матір`ю. Старша донька ОСОБА_12 стала відвідувати батька, але її речі були у матері. Лише у жовтні 2022 старша донька сторін ОСОБА_12 перейшла проживати до батька, проте також приходила і проживала в матері. Жодних доказів щодо проживання дитини з батьком з 2021 року не надано. Позивач за первісним позовом фактично просить встановити факт проживання з ним дитини за минулий період, але не просить встановити місце проживання дитини з ним на майбутнє. Тому позов про визначення місця проживання дитини поданий лише для його звільнення від сплати аліментів. Твердження щодо того, що мати не бере участь в утриманні старшої доньки не відповідає дійсності. Мати придбавала дитині одяг і харчування. Старша донька проживала як в батька так і в матері. Зазначає, що старша донька сторін ОСОБА_14 говорить, що їй комфортніше у батька, бо там її ніхто не змушує робити домашні завдання, не контролює її, оскільки батько та бабуся на роботі. Також якщо визначати місце проживання обох дітей з кимось із батьків, діти матимуть у кожного з них одну кімнату на двох, а тому не можна розцінювати наявність окремої кімнати у ОСОБА_15 у батька як карщі умови. Просить визначити місце проживання дітей з матір`ю, стягнути із ОСОБА_2 пеню за заборгованістю за аліментами та надати час для подання доказів про правову допомогу.

Представник третьої особи Органу опіки і піклування Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області Харитоненко Н.А. в судовому засіданні пояснила, що позивач за первісним позовом ОСОБА_2 звертався лише з питаннями, що стосуються його звільнення від сплати аліментів. Спочатку він звернувся до органу опіки та піклування з питанням проведення перевірки щодо цільового витрачання аліментів, які з нього стягуються на дітей. Проте, ОСОБА_2 мав заборгованість зі сплати аліментів, тому йому було відмовлено в інспектуванні. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Бобрицької сільської ради було заслухано матір та батька дітей, роз`яснено, що орган опіки і піклування не встановлює факт проживання дітей, а розглядає питання щодо визначення місця проживання дітей. ОСОБА_2 повідомив, що його не цікавить визначення місця проживання дітей. Старша дитина ОСОБА_14 не може обгрунтувати, чому їй комфортніше у батька, останні роки відбувається маніпулювання старшою дитиною з боку батька. Вважає, що насамперед мають бути враховані інтереси дітей, а не питання сплати аліментів, тому орган опіки і піклування вважає, що необхідно визначити місце проживання дітей із матір`ю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , пояснила, що ОСОБА_2 є її сином, він проживає разом з нею після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 з 2021 року. Також із середини грудня 2021 року і по даний час з ними проживає старша дочка ОСОБА_2 ОСОБА_12 . Коли почалася війна, її син пішов на блокпост, а тому відвіз дитину до матері. Близько півтора місяця у 2022 році ОСОБА_14 проживала з матір`ю, потім повернулася до них, та проживає з батьком до цього часу. Протягом цього періоду тиждень-півтора, або один-два дні побуде у матері, а потім просить батька її забрати. У 2022 році ОСОБА_6 приходила неодноразово забирати дочку ОСОБА_4 та її речі до себе, але дитина не хотіла. У 2023 вона проживала у матері півтора тижні. Коли ОСОБА_6 телефонує, дитина нервує, хвилюється, в чому винні батьки. ОСОБА_12 говорить, що хоче щоб у неї був і батько. У Ані є власна кімната у будинку, де вона проживає разом із батьком, вона всім забезпечена, оскільки батько все купує. Мати одягом старшу дитину не забезпечує. Позивач працює, у нього один вихідний день- неділя. Вона, ОСОБА_16 , також працює. Уроки дитина виконує сама, або з нею після роботи, чи з її, ОСОБА_16 , співмешканцем, вчиться добре. Мати жодного разу дитину не відвідувала, навіть коли дитина часто хворіла взимку. З меншою дочкою ОСОБА_17 спілкується не часто, оскільки вона хоче проживати з матір`ю. Старша дитина ОСОБА_14 хоча бути з матір`ю, батьком та сестрою.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , пояснила, що є колишньою старостою с. Литвинець, знає обох сторін, також брала участь у роботі комісії з питань захисту прав дитини Бобрицької сільської ради. Чула, що зі сторони батька ОСОБА_2 здійснюється маніпулювання старшою дочкою. Їй, свідку, відомо, що ОСОБА_19 працює в магазині, характеризується позитивно, в нетверезому стані її ніколи не бачила. Де працює ОСОБА_2 їй не відомо, його вона бачила в стані алкогольного сп`яніння. Також знає, що зараз старша дочка сторін ОСОБА_14 проживає у батька, проте ходить до мами, де проживає менша її сестра. Для дітей створені хороші умови як у батька, так і в матері. У батька ОСОБА_14 має окрему кімнату, у матері кімнату разом із сестрою. Щодо меншої дитини ОСОБА_20 , ОСОБА_2 не ініціює питання, аргументуючи тим, що дитина проживає з матір`ю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що є рідним братом позивача ОСОБА_2 . Йому відомо, що старша донька його брата більш прихильна до нього, ОСОБА_2 , ніж до матері. ОСОБА_6 не пускала дитину до батька, чим доводила її до істерики. Був випадок, коли ОСОБА_6 хотіла забрати дитину, але вона почала плакати. Він, свідок проживає через одну хату від брата. Коли ОСОБА_22 немає з ким залишитися, то з нею залишається його, свідка, дружина. ОСОБА_23 проживає із батьком вже близько 5-7 років. Із ним дитині комфортніше. Пам`ятає також випадок, коли він, свідок, забирав Пшеничну ОСОБА_7 від матері, то ОСОБА_6 відправила дитину в темну пору доби саму до батька, хоча в цей час батько був на роботі. Брат працює на Канівській ГЕС, у нього ненормований робочий час, тому коли він на роботі, Пшенична ОСОБА_12 залишається або з бабусею ОСОБА_16 , або з його, свідка, дружиною. Він, свідок, був у будинку ОСОБА_19 кілька років назад. На той час у неї були гірші умови проживання, не було в будинку санвузла, не було де купатися. Будинок, де проживає зараз ОСОБА_14 зі своїм батьком, належить їх з братом матері - ОСОБА_16 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснила, що є директором КЗ «Литвинецький ліцей» Бобрицької сільської ради. Їй відомо, що ОСОБА_14 проживає із батьком з 2022 року. Дитина доглянута, із задоволенням відвідує школу, готується до уроків. Обоє батьків цікавляться дитиною, її навчанням, виконують свої батьківські обов`язки. Вона як керівник навчального закладу більше зверталася за допомогою до батька дівчинки, оскільки необхідна була допомога навчальному закладу по господарству, але і мама дітей не відмовляється допомагати. Менша дитина ОСОБА_25 навчається в 4 класі, вона більш прихильна до мами, її з батьком вона бачила нечасто. Вона, свідок, більше спілкується зі старшою дитиною ОСОБА_26 . Дитина приховує свої почуття, замкнутіша, не відкрита. Коли вона спілкувалася з ОСОБА_27 , дитина сказала, що їй комфортніше з батьком, де в неї є своя кімната, її там ніхто не чіпає, не заважає вчити уроки, бо в мами її зачіпає ОСОБА_9 . В школі діти спілкуються між собою, але не наскільки як потрібно було б.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 пояснила, що вона працює вчителем початкових класів КЗ «Литвинецький ліцей» Бобрицької сільської ради. Вона була вчителем ОСОБА_15 до 4 класу. Знає, що батьки дитини розлучилися, після чого ОСОБА_14 була і в матері і в батька. До школи дитина приходила, домашні завдання виконувала, обоє батьків цікавляться дитиною, тому зауважень до батьків не було. Дитина активна, має лідерські якості. Бачила, що її сестра ОСОБА_25 приходила до Ані. Пшенична ОСОБА_23 важко переживала розлучення батьків, їй було важко працювати, в неї не було бажання щось робити. Зміни у її поведінці вона, свідок, помітила з листопада 2022 року. Згодом у неї настрій поліпшувався, дитина добре вчиться.

В судому засіданні в присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Бобрицької сільської ради Черкаського району Черкаської області та спеціаліста- психолога КЗ «Литвинецький ліцей» Бобрицької сільської ради Черкаської області було заслухано думку дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Діти висловили свою думку та були вислухані судом. Судом звернуто особливу увагу на вік дітей та з`ясовано, з ким із батьків вони бажають проживати.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши учасників справи, взявши до уваги свідчення свідків та думку дітей, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, серія НОМЕР_1 від 25.11.2013, серія НОМЕР_2 від 17.08.2015.

На підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.03.2021 у справі № 697/178/21 шлюб між сторонами розірвано. Під час розірвання шлюбу спору щодо місця проживання дітей не виникало.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.03.2021 у справі номер 697/179/21 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , 2013 року народження, та ОСОБА_5 , 2015 року народження, в розмірі по 1/6 частини всіх видів заробітку доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.02.2021 і до повноліття дітей.

Відповідно до копії довідки діловода виконавчого комітету Бобрицької сільської ради І.Драгун від 19.07.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з вересня 2022 року.

Відповідно до копії довідки Комунального закладу «Литвинецький ліцей» Бобрицької сільської ради Черкаської області від 19.07.2023 батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учениці третього класу Комунального закладу «Литвинецький ліцей» Бобрицької сільської ради Пшеничний В.О. постійно підтримує контакт зі школою, цікавиться успішністю дочки, спілкуються з класоводом, відвідує батьківські збори. Дитина на час видачі довідки проживає з батьком.

Судом також встановлено та не заперечується учасниками справи про те, що ОСОБА_2 . Службі у справах дітей Бобрицької сільської ради були подані заяви від 17.07.2023, 19.07.2023, 10.08.2023 про перевірку цільового використання сплачуваних ним аліментів, які перебувають в розпорядженні ОСОБА_6 , встановити місце проживання кожної дитини, провести обстеження житлово-побутових умов місця проживання кожної дитини та розв`язати спір між ним, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 щодо визначення фактичного місця проживання їх доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з жовтня 2021 року постійно проживає разом з ним, і прийняти відповідне рішення.

Листами від 31.07.2023 №70 та від 15.09.2023 №89 Служба в справах дітей Бобрицької сільської ради Черкаської області повідомила про розгляд вказаних заяв, зазначивши, що ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на дітей, а тому є підстави для відмови у проведенні інспекційного відвідування одержувача аліментів. Зауважено, що мета обстеження умов проживання дітей не визначена. Орган опіки та піклування приймає рішення про те, з ким з батьків буде проживати дитина надалі, проте з бесід з батьками встановлено, що метою звернення ОСОБА_2 є бажання змінити розмір аліментів за минулий період, а тому ОСОБА_2 рекомендовано звернутись до суду за вирішення спору.

Як вбачається розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на жовтень 2023 року ОСОБА_2 має заборгованість з сплати аліментів на утримання дітей 15.11.2013 та 03.08.2015 років народження у розмірі 80863,31 грн.

Відповідно до характеристики виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 05.10.2023 за місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , характеризується позитивно, має двох малолітніх доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час видачі довідки донька ОСОБА_4 проживає разом з ним.

Відповідно до довідки КНП «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Канівської міської ради Черкаської області від 05.10.2020 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на огляд до сімейного лікаря зверталась з батьком ОСОБА_2 .

Відповідно до характеристики, виданої Бобрицькою сільською радою від 18.10.2023 №323 ОСОБА_6 , зареєстрована в с. Литвинець Черкаського району Черкаської області, за місцем проживання характеризується позитивно, має двох малолітніх доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спокійна, має добрі стосунки із сусідами та односельцями, дотримується загальноприйнятих норм поведінки, в громадських місцях з`являється рідко, спиртними напоями не вживає, шкідливих звичок не має.

За місцем роботи ОСОБА_6 , яка працює продавцем у ПП Гуркало, характеризується позитивно, як відповідальний і дисциплінований працівник, що підтверджується характеристикою з місця роботи від 19.10.2023. Згідно із довідкою про доходи, виданою ПП Гуркало, заробітна плата ОСОБА_6 з жовтня 2022 до вересня 2023 становить по 6700,00 грн щомісячно.

Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_3 від 05.10.2024, виданого Канівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_6 уклала шлюб із ОСОБА_29 та змінила прізвище « ОСОБА_30 » на « ОСОБА_31 ».

Відповідно до характеристик Комунального закладу «Литвинецький ліцей» Бобрицької сільської ради ОСОБА_4 , 2013 року народження, навчається з першого класу, старанна, дисциплінована учениця, оволодіває учбовим матеріалом переважно на високому рівні. Батьки цікавляться навчанням дитини і відповідально ставляться до її виховання відкликаються на прохання вчителя надають допомогу класному керівнику.

Відповідно до характеристики Комунального закладу «Литвинецький ліцей» Бобрицької сільської ради ОСОБА_5 , 2015 року народження, навчається в школі з першого класу, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна, уважна, учениця має навчальні досягнення високого рівня, навчається в повну міру своїх сил. Порушення дисципліни не має, охайна, шкільне приладдя в порядку.

В матеріалах справи містяться також психологічні характеристики дітей станом на 31.01.2024 року, відповідно до яких ОСОБА_5 відмовилась від проходження діагностики методичними матеріалами, тому з нею було проведено консультативну бесіду. З ОСОБА_4 було проведено діагностування зі згодою обох сторін.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

У справі, що розглядається встановлено, що батьки мають належні житлові умови, можуть забезпечувати дітей, батьки беруть активну участь у вихованні старшої дитини ОСОБА_4 , цікавляться її навчанням, дбають про її розвиток, мають із нею стійкі зв`язки, мають можливість та бажання піклуватися про неї, бажають, щоб спільні їхні діти спілкувалися між собою та зберігали сімейні зв`язки. Водночас стійке та глибоке бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з обома дітьми виявляє ОСОБА_3 Тоді як ОСОБА_2 , пояснює таке ж своє бажання лише щодо старшої доньки ОСОБА_4 тим, що менша дитина хоче проживати із матір`ю.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 404/3499/17 , від 18.12. 2023 року у справі № 523/21283/21).).

При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні

При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України). Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.12.2023 року у справі № 127/20368/21.

В ході опитування дітей судом було встановлено, що старша донька ОСОБА_4 , 2015 року народження бажає проживати з батьком, оскільки на її думку їй там комфортніше, водночас бажає бачитися з мамою і меншою сестрою ОСОБА_5 . Менша дитина ОСОБА_5 виявляє бажання проживати з матір`ю та сестрою, не заперечує бажання спілкуватися з батьком. З опитування дітей суд дійшов висновку, що діти хочуть мати сімейні зв`язки як з батьком так і матір`ю, а також одне з одним, проте у зв`язку з розлученням батьків, їх окремим проживанням та через їхню неприязнь одне до одного, обмежені в цьому.

У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29.05.2013 Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Спільне батьківство необхідно сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.

Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.

З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26.10.2022 у справі № 750/9620/20, від 04.10.2023 у справі № 208/4667/20, від 14.12.2022 у справі № 742/2571/21, від 10.01.2024 у справі № 183/3958/20, від 16.02.2024 у справі № 465/6496/19 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною.

Судом встановлено, що як батько, так і мати дітей належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються за місцем проживання, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дітей, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їхніх спільних дітей в позасудовому порядку.

Як вбачається з позовних вимог первісного позову ОСОБА_2 просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , 2013 року народження, з ним з 01.12.2021 та звільнити його від сплати аліментів, які присуджені рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області на користь ОСОБА_6 на дітей ОСОБА_4 , 2013 року народження, та ОСОБА_5 , 2015 року народження.

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 полягають у визначенні місця проживання обох дітей ОСОБА_4 , 2013 року народження, та ОСОБА_5 , 2015 року народження, разом з матір`ю ОСОБА_3 , а також стягнення пені з ОСОБА_2 у зв`язку з заборгованістю зі сплати аліментів.

Вирішуючи вимоги первісного позову та зустрічного позову суд оцінює доводи та надані докази обох сторін системно та в сукупності, зважаючи на те, що в даному спорі задіяні малолітні діти, а тому в першу чергу суд має вирішити питання щодо проживання дітей, а потім вирішити питання щодо похідних позовних вимог.

Як встановлено судом, обоє батьків характеризується позитивно, відповідальні, створили для дітей хороші умови проживання, шкідливих звичок не мають, матеріального забезпечені.

Під час вирішення питання щодо можливості встановлення фізичної опіки, суд, окрім загальних обставин, має також враховувати бажання батька, щоб старша дитина проживала разом з ним, і бажання матері, щоб обоє їхніх дітей проживали разом із нею, згоду на участь у вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин зі старшою дитиною, а також у матері з меншою дитиною, бажання обох дітей спілкуватися між собою та з обома батьками; відсутність обставин, що можуть становити загрозу інтересам кожної дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться в одному населеному пункті, не далеко від звичайного місця проживання дітей (сформованих місць життєвих інтересів дітей).

Враховуючи що сторони розлучені, спільно не проживають, проте мають спільних дітей, які потребують спілкування як з батьком, так і з матір`ю, доцільним та необхідним було визначення проживання дітей з кожним із батьків почергово. Проте суд враховує, що позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом висуває вимогу щодо визначення місця проживання разом з ним лише старшої дитини ОСОБА_4 , натомість відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом просить визначити місце проживання з нею обох дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тому суд вирішує спір між батьками в межах заявлених позовних вимог, та найкращих інтересах дітей за обставин, що склалися.

При вирішенні питання щодо визначення місця проживання меншої дочки сторін ОСОБА_5 , суд враховує думку обох батьків, висновок органу опіки піклування, відповідно до якого доцільно визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Також суд, заслухавши саму дитину ОСОБА_5 , 2015 року народження, з`ясував що дитина бажає проживати з мамою та сестрою, тому в найкращих інтересах дитини необхідно визначити її місце проживання разом з матір`ю.

Суд також з`ясував, що обоє батьків відповідально ставляться до обов`язків щодо виховання старшої дочки ОСОБА_4 , 2013 року народження, створили належні умови для її фізичного, духовного розвитку, цікавляться життям та навчанням дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бобрицької сільської ради, пояснень начальника Служби у справах дітей Бобрицької сільської ради рекомендовано визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з матір`ю.

В судовому засіданні суд, заслухавши батька та матір старшої дитини, свідків, враховуючи письмові докази, з`ясувавши думку дитини, встановив, що старша донька сторін на час розгляду справи більше схильна проживати з батьком, оскільки відчуває там себе комфортніше, має більшу прив`язаність до батька. Водночас суд вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2013 року народження, лише з одним з батьків негативно вплине на її стосунки з іншим з батьків, а також на стосунки із рідною сестрою ОСОБА_5 ,2015 року народження, яка проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 . Тому, для збереження сімейних зв`язків старшої дитини сторін ОСОБА_4 як з батьком так і з матір`ю, а також для підтримання родинних зв`язків дітей одне з одним, суд вважає за доцільне визначити місце проживання старшої дитини ОСОБА_4 , як з батьком так і з матір`ю почергово за графіком місяць з батьком, місяць з матір`ю. При цьому батько чи матері зобов`язані по закінченню місяця, протягом якого дитина проживала із ними передати дитину під опіку іншому із батьків. Перший місяць, у якому рішення суду набирає законної сили, дитина проживає з батьком, оскільки так можливо мінімізувати негативні стани у старшої доньки сторін, пов`язані зі встановленням режиму та місць її проживання. Враховучи обставини, які склалися між сторонами, те, що батько і мати старшої дитини проживають в одному населеному пункті , на невеликій відстані один від одного, попереднє проживання дитини ОСОБА_4 як з батьком так і з матір`ю, суд дійшов висновку, що такий порядок проживання для старшої дитини буде найменш травмуючим, сприятиме підтриманню її стосунків з обома батьками, а також забезпечить збереження родинних стосунків між самими дітьми.

Водночас суд не знаходить підстав для задоволення вимог первісного позову щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 з батьком з 01 грудня 2021 року, оскільки як встановлено в судовому засіданні з пояснень обох сторін, свідків та матеріалів справи, ОСОБА_4 проживала як з батьком так і з матір`ю. Визначити точний період часу, протягом якого старша дитина сторін проживала у кожної зі сторін, за наявними доказами не видається можливим.

Оцінюючи доводи представника відповідача за первісним позовом щодо незазначення у позовних вимогах первісного позову визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 на майбутнє, суд зауважує, що надмірний формалізм у даній справі може негативно вплинути на інтереси дітей, для яких судовий процес між їх батьками щодо визначення їх місця проживання та утримання, вже є травмуючою подією, тому суд має вирішити спір між сторонами остаточно. Оскільки тільки так можливо уникнути перебування дітей в умовах невизначеності, позбавить сторони необхідності звертатися за вирішенням спору повторно та знову залучати до цього малолітніх дітей.

Крім того, суд вважає, що позовна вимога щодо визначення місця проживання дитини з певного періоду з позивачем за первісним позовом ОСОБА_2 не може свідчити лише про його намір встановити місце проживання дитини за минулий період, але не визначати його на майбутнє, оскільки у судовому засіданні було встановлено протилежне.

Щодо позовної вимоги позивача з первісним позовом про звільнення його від сплати аліментів, суд зазначає, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Проте позивач за первісним позовом не висуває вимогу про його звільнення від сплати заборгованості за аліментами, а просить звільнити від обов`язку сплати аліментів вцілому.

Обставиною, що має істотне значення у такому випадку необхідно вважати зміну місця проживання дитини, на яку сплачуються аліменти, оскільки з настанням цієї обставини виконувати свій обов`язок по утриманню дитини позивач за первісним позовом міг виключно безпосередньо утримуючи її.

За змістом ст.ст. 180, 182 СК України право на одержання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Ч. 1 ст. 183 згаданого Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як вже встановлено судом, позивач за первісним позовом зобов`язаний сплачувати аліменти на малолітніх дітей ОСОБА_4 , 2013 року народження, та ОСОБА_5 , 2015 року народження, у розмірі по 1/6 частині всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, до повноліття дітей.

Суд вважає необгрунтованими доводи позивача за первісним позовом щодо його звільнення від обов`язку сплати аліментів через проживання старшої доньки ОСОБА_4 разом з батьком, оскільки встановлено, що вона періодично проживала як з батьком, так і з матір`ю. Визначити час та періоди проживання старшої доньки з кожним з них, розрахувати її потреби в різні періоди проживання з батьком чи матір`ю, та відповідно точну суму витрат на її утримання в певний період часу, за наявними доказами за минулий час неможливо. Також суд вважає необгрунтованою, та такою, що не підлягає до задоволення вимогу в частині звільнення ОСОБА_2 від обов`язку утримувати і меншу дитину ОСОБА_5 , оскільки менша донька сторін проживала та проживає разом з матір`ю.

Враховуючи також те, що судом визначено місце проживання старшої дитини ОСОБА_4 з обома батьками, підстав для звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів на старшу дитину також підстав немає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 неналежно виконував покладений на нього статтею 180 СК України, обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, оскільки сплачував стягнуті з нього рішенням суду аліменти нерегулярно, у зв`язку з чим має перед позивачем за зустрічним позовом заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується розрахунками державного виконавця, які сторонами у встановленому законом порядку не оспорювалися.

Відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

У п.22 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.

У даному випадку необхідно виходити із презумпції вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання дітей та прострочила виконання зобов`язання, яка і повинна доказувати протилежне, що ОСОБА_2 не зроблено. Доводи відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про те, що він вважав несправедливим сплачувати аліменти, коли старша дитина стала проживати із ним, суд не може визнати підставою для несплати аліментів, оскільки як вже встановлено, менша дитина постійно проживала з матір`ю, а старша як з батьком так і матір`ю. Крім того, обов`язок ОСОБА_2 щодо сплати аліментів був визначений рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 17.11.2021 в справі № 569/14819/19 зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц та від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц.

Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів.

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи

Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць.

Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Згідно розрахунку державного виконавця сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 за аліментами становить станом на жовтень 2023 80863,31 грн.

Натомість відповідно до розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, наданого позивачем за зустрічним позовом, пеня складає- 4527943,47 грн. З урахуванням того, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, одержувач аліментів має право заявити вимогу про стягнення пені не більше 80863,31 грн.

Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи пояснення учасників, покази свідків, а також виникнення заборгованості за аліментами в період періодичного проживання старшої дитини у ОСОБА_2 , що безперечно впливало на його матеріальний стан, участі у підрозділі територіальної оборони, що сторонами не оспорювався, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування у даній справі положень ч. 2 ст. 196 СК України та зменшення розміру неустойки за несплату аліментів, яку суд визначає у розмірі 40431,66 грн.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд зазначає, що зустрічний позов в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2021 по 31.10.2023 підлягає частковому задоволенню, а з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 необхідно стягути неустойку (пеню) у розмірі 40431,66 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представники сторін у судовому засіданні до закінчення судових дебатів заявили клопотання про надання часу для подання доказів понесення позивачем та відповідачем витрат на правничу допомогу, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, представникам сторін необхідно подати докази щодо розміру понесених сторонами судових витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Керуючись ст. 3,9,18 Конвенції про права дитини, ст. 141, 160, 161, 185 Сімейного Кодексу України, ст. 3, 12, 13, 81, 89, 263-266, 273, 280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Бобрицької сільської ради, про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Бобрицької сільської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення неустойки (пені) по аліментах - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: місяць з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; місяць з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Щомісячний період проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з кожним з батьків починається з першого дня місця та завершується останнім днем відповідного місяця.

Перший місяць, в якому рішення суду набирає законної сили, малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком.

По завершенні місяця, протягом якого дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала з батьком чи матір`ю, в останній день той з батьків, з ким вона проживала, зобов`язаний супроводити дитину до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2021 до 31.10.2023 у розмірі 40431 (сорок тисяч чотириста тридцять одну) гривню 66 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним позовом та зустрічним позовом відмовити.

Встановити сторонам строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу (правову) допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У разі неподання таких доказів заява про вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу залишиться без розгляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог:

Орган опіки і піклування Бобрицької сільської ради, , місцезнаходження за адресою: вул. Дружби, буд.4, село Бобриця, Черкаський район, Черкаська область.

Повний текст рішення складений 21.11.2024.

Головуючий Л . О . Колісник