ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року місто Чернівці справа №725/4014/24

провадження №22-ц/822/952/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Факас А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 04 вересня 2024 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Войтун О.Б.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання права власності в порядку спадкування нарахованої пенсії та доплат.

Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_2 , про що Першим відділом держаної реєстрації актів цивільного стану м. Чернівці Західного управління міністерства юстиції зроблено відповідний актовий запис №542 від 19 жовтня 2023 року.

За життя померлий чоловік звертався до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом, і рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року по справі №600/2061/22-а позов був задоволений частково. Даним рішенням суду було зобов`язано здійснити та виплатити пенсію ОСОБА_2 , починаючи з 01 грудня 2019 року на підставі довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернівецькій області» про грошове забезпечення № 33/46-1982/3819 від 24 лютого 2022 року, що враховується для перерахунку пенсії, включаючи основні та додаткові види грошового забезпечення позивача з урахуванням виплачених сум.

На підставі рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_2 з дати припинення - нарахування і виплату щомісячної доплати у розмірі 2000 грн., з урахуванням абзацу 3 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» (номер судової справи №600/2919/23-а).

На виконання зазначених рішень суду (на підставі виконавчих листів по адміністративних справах №600/2061/22-а та №600/2919/23-а) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області було здійснено донарахування ОСОБА_2 пенсії та додаткових виплат, однак жодних виплат здійснено не було.

Відповідно до взаємної звірки між Пенсійним фондом України в Чернівецькій області та ОСОБА_2 станом на 01 вересня 2022 року створилась заборгованість по пенсії у розмірі 231 922,14 грн., та заборгованість по доплатам в сумі 2000,00 грн. у загальному розмірі 52 000 грн.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, про що 06 листопада 2023 року в спадковому реєстрі була зареєстрована спадкова справа. Єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , є його дружина ОСОБА_1

Вказувала, що 30 грудня 2023 року вона звернулась до ГУ ПФУ в Чернівецькій області із заявою про здійснення виплати вказаних вище заборгованостей перед померлим ОСОБА_2 на день його смерті на користь його єдиної спадкоємиці дружини ОСОБА_1 .

Листом-відповіддю ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 15 січня 2024 року її повідомлено про те, що різниця пенсії, визначена відповідно до зазначених рішень суду за період з 01 грудня 2019 року по 30 вересня 2022 року, що складає 231 922, 14 грн. та 01 липня 2021 року по 31 серпня 2023 року 52 000,00 грн. Різницю боргів пенсії, включено до реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. У випадку смерті стягувача щодо недоодержаних сум на виконання рішення суду до Реєстру вноситься інформація про особу, яка має право на отримання недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю стягувача (прізвище ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків) та документи, що дають право на одержання недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю стягувача.

Позивачка звернулась до приватного нотаріуса Скінтей Ю. з заявою про видачу їй свідоцтва на право на спадщину на недоотримані суми пенсії в розмірі 231 922,14 грн. та доплати в сумі 52 000 грн.

Постановою приватного нотаріуса Скінтей Ю. від 26 квітня 2024 року позивачці відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на недоотримані спадкодавцем суми пенсії у зв`язку з тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надана відповідь у якій не зазначено суму недоотриманої пенсії, яка є необхідною для вчинення нотаріальної дії, і що вчинення такої нотаріальної дії без таких документів суперечить законодавству України.

На підставі викладеного з посиланням на норми матеріального та процесуального права просила визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом на нараховану, але не виплачену пенсію в розмірі 231 922,14 грн. та доплати в розмірі 52 000 грн. після смерті ЇЇ чоловіка ОСОБА_2 . Стягнути з ГУ ПФУ в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену пенсію в розмірі 231 922,14 грн. та доплати в загальному розмірі 52 000 грн. та судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 04 вересня 2024 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, на нараховану, але не виплачену пенсію в розмірі 231 922 грн. 14 коп. та доплати в розмірі 52 000 грн. після смерті її чоловіка ОСОБА_2 .

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену за життя її чоловіку ОСОБА_2 , пенсію, в розмірі 231 922 грн. 14 коп. та доплати в загальному розмірі 52 000 грн.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 839 грн. 22 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги на рішення суду

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права в частині неправильного з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

За життя ОСОБА_2 , на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року по справі №600/2061/22-а та рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року по справі №600/2919/23-а проведено відповідні перерахунки пенсії.

Різниці боргу пенсії, визначені відповідно до вищезазначених рішень суду включено до Реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі в автоматизованій базі даних у підсистемі «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. Інформацію щодо наявності сум боргу за рішенням суду зареєстровано у Реєстрі судових рішень.

У випадку смерті стягувача щодо недоодержаних сум на виконання рішення суду до Реєстру вноситься інформація про особу, яка має право на отримання недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю стягувача (прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків) та документи, що дають право на одержання недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю стягувача.

Отже, нараховані суми доплат до пенсії по рішенню суду, підлягають виплаті за рахунок коштів Державного бюджету України. Проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема, територіального органу - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Також існує певна суперечність між статтею 1227 ЦК України та ст. 61 Закону №2262-XII в частині включення в спадщину сум пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові відповідно до Закону №2262-XII і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

За таких обставин вважають, що чинним законодавством (ст.61 Закону №2262) передбачений інший спосіб отримання суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

Апелянт зазначає, що діє на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами та підзаконними нормативними актами, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Крім цього, відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, зокрема викладеної у постанові від 14 липня 2021 року у справі №808/1849/18, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Надані представником позивача докази у їх сукупності, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, заявлені витрати на професійну правничу допомогу не відповідають умовам співмірності. Додатково звертають увагу суду на безпідставність зазначеної позовної вимоги, оскільки Головне управління є органом виконавчої влади, реалізація нормативних приписів та програм якого здійснюється шляхом фінансування виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду джерел і відповідно до конкретних напрямків витратної частини бюджету Пенсійного фонду України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Антіпова Ю.С. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказала, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Зокрема, чинне законодавство не забороняє успадковувати суми недоотриманої пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Крім цього, відповідач зазначаючи про не співмірність витрат на правову допомогу, не наводить жодних доказів щодо такого твердження.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19 жовтня 2023 року (а.с.16).

Згідно постанови приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Скінтей Ю.І. від 26 квітня 2024 року №49/02-31, встановлено, що окрім дружини померлого інших спадкоємців не має (а.с.12-13).

За життя ОСОБА_2 рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року у справі №600/2061/22-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , починаючи з 01 грудня 2019 року на підставі довідки Держаної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернівецькій області», про грошове забезпечення від 24 лютого 2022 року №33/46-1982/3819, що враховується для перерахунку пенсії, включаючи основні та додаткові види грошового забезпечення позивача з урахуванням виплачених сум (а.с.20-22).

Крім того, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року по справі №600/2919/23-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_2 , з дати припинення нарахування і виплату щомісячної доплати у розмірі 2 000 грн., з урахуванням абзацу 3 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» (а.с.18-19).

На виконання зазначених рішень було видано виконавчі листи (а.с.14, 15).

Згідно розрахунків здійснених автоматизованою системою Розрахунку пенсій за період з грудня 2019 року по вересень 2022 року ОСОБА_2 підлягало до виплати 231 922 грн. 14 коп. та за період з липня 2021 року по серпень 2023 року 52 000 грн. (а.с.10-11).

Щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку (а.с.108-110).

До початку розгляду справи представник відповідача спрямував до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області (а.с.119).

Згідно із статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №755/20287/21.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи рішення суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 за життя було здійснено перерахунок пенсії на підставі рішень Чернівецького окружного адміністративного суду які не були виплачені, а тому спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання в порядку спадкування за законом грошові кошти невиплаченої пенсії спадкодавця ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першоїп`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не виключають застосування ЦК України про включення до складу спадщини нарахованої, але неодержаної спадкодавцем за життя пенсії, у разі відсутності у померлого членів сім`ї.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Статтею 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Таким чином, зміст статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зміст вказаних вище норм узгоджується з положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині 1 статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

У статті 1227 ЦК встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20)).

Право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20)).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Таким чином, відсутність у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», прийнятому до ЦК України, норми, аналогічної тій, що передбачена у статті 1227 ЦК України щодо включення нарахованої, але неодержаної пенсії, до складу спадщини за відсутності членів сім`ї, не скасовує приписів статті 1227 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 243/2069/19.

Аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить про те, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №286/3516/16-ц, провадження 14-95цс19).

Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з розрахунку автоматизованої системи Розрахунку пенсій ГУ ПФУ в Чернівецькій області недоотримана сума пенсії ОСОБА_2 складає 231 922 грн. 14 коп. та 52000 грн. Сума пенсії, донарахована на виконання рішень Чернівецького окружного адміністративного суду (а.с.10, 11).

Після смерті отримувача пенсії ОСОБА_2 відкрилася спадщина, згідно довідки приватного нотаріуса Скінтей Ю.І. №123/01-16 від 04 грудня 2023 року єдиним спадкоємцем за законом яка прийняла спадщину є дружина померлого ОСОБА_1 (а.с.23).

Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, вищевказані пенсійні виплати увійшли до складу спадщини.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача ОСОБА_1 права власності на недоотриману за життя спадкодавця пенсію у порядку спадкування, яка відповідно до положень статті 1227 ЦК України входить до складу спадщини.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 7678, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в апеляційній скарзі є помилковими, оскільки законність і обґрунтованість судового рішення не може ставитися в залежність від порядку його виконання органом, на який законом покладено відповідний обов`язок.

Як помилковим є і довід апеляційної скарги про те, що згідно зі статтею 61 Закону України № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, оскільки, як йшлося вище, відсутність у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», прийнятому до ЦК України, норми, аналогічної тій, що передбачена у статті 1227 ЦК України щодо включення нарахованої, але неодержаної пенсії, до складу спадщини за відсутності членів сім`ї, не скасовує приписів статті 1227 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам вказаним у відзиві, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими.

При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Щодо витрат на правову допомогу понесених в суді першої інстанції

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, й після судових дебатів, але виключно за наявності сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Зазначене узгоджується з положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Рішенням суду першої інстанції від 04 вересня 2024 року, вирішено питання розподілу витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, зокрема заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача такі витрати.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача по справі ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляла адвокат Антіпова Ю.С. на підставі Ордеру серії №1084904, який виданий на підставі Договору про надання правової допомоги №03-24 від 29 квітня 2024 року (а.с.5).

В поданому позові позивач ОСОБА_1 зробила відповідну письмову заяву про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені та/або які очікує понести позивачка у зв`язку з розглядом справи, а саме витрати на правничу допомогу складають 8000 грн. (а.с.3 на звороті).

04 вересня 2024 року, адвокат Антіпова Ю.С. звернулася до суду першої інстанції в системі «Електронний Суд» із заявою про розгляд справи без участі, в якій просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн. (а.с.66).

На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, адвокат Антіпова Ю.С. долучила до вказаної заяви Ордер серії №1084904 та Акт №9-24 прийому виконаних робіт (наданих послуг) (а.с.67, 68).

Втім, сам Договір про надання правової допомоги №03-24 від 29 квітня 2024 року представником позивача не був наданий ні разом з позовом й не був прилучений до заяви про стягнення витрат на правову допомогу, тобто сам договір на який вона посилається і яким врегульовано відносини адвоката із ОСОБА_1 , зокрема і щодо оплати послуг адвоката (гонорар) і правила розрахунків не було надано.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю договору про надання правової допомоги, суд першої інстанції помилково вирішив питання про визначення розміру витрат на правову допомогу які поніс позивач, оскільки саме з Договору про надання правової допомоги можна встановити в якій формі встановлений гонорар, чи це фіксований розмір чи погодинна оплата, оскільки вказані форми відрізняються порядком обчислення і самим розрахунком, який наводиться у Акті.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вказані обставини не врахував, мотивів їх відхилення або врахування не вказав та не зазначив, що надання адвокатом тільки Акту прийому виконаних робіт, без надання самого договору про надання юридичних послуг дозволяють вирішити питання про відшкодування судових витрат.

Отже, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції слід відмовити.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 04 вересня 2024 року в частині розглянутих позовних вимог залишити без змін, а в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасувати та в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 04 вересня 2024 року про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом, на нараховану, але не виплачену пенсію після смерті її чоловіка ОСОБА_2 та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої за життя її чоловіку ОСОБА_2 , пенсії залишити без змін.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 04 вересня 2024 року в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено судом 21 листопада 2024 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна