справа № 372/6251/23
головуючий у суді І інстанції Зінченко О.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 липня 2016 року між ОСОБА_4 (прізвище після повторного шлюбу змінене на Веприцька) та ОСОБА_1 укладено договір про визначення місця проживання дитини та сплату аліментів на дитину, посвідчений 13 липня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калугіною О.В., зареєстровано в реєстрі за №423. Договір укладений для врегулювання відносин сторін щодо утримання спільної дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до положень п.2 договору батько зобов`язався сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 4 500 грн до досягнення дитиною повноліття з урахуванням індексу інфляції та є щомісячним обов`язковим платежем. Проте аліменти сплачувалися батьком з порушенням строків їх оплати переважно в сумі, що є меншою навіть за 4 500 грн та без врахування індексу інфляції. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 21 листопада 2023 року за №4N71AIABHP8A0GSS всього за період з 1 липня 2016 року по 21 листопада 2023 року відповідачем сплачено аліменти на суму 208 321,98 грн (з урахуванням комісії у розмірі 736,13 грн). Однак, без врахування індексації відповідач повинен був заплатити аліментів на суму 400 500 грн. Відтак, заборгованість відповідача зі сплати аліментів без урахування індексації складає 192178,02 грн (400 500 грн - 208 321,98 грн). Згідно розрахунку, зазначеного в позовній заяві, загальна сума індексації аліментів складає 176 499 грн. Станом на 23 листопада 2023 року сума 3% річних від простроченої суми складає 37 335,76 грн. Крім того, станом на 23 листопада 2023 року втрати від інфляції складають112 302,75 грн. 23 листопада 2023 року позивач надіслала відповідачу лист з проханням погасити заборгованість з аліментів. До листа було додано таблиці з усіма відповідними розрахунками. Лист з розрахунками був скерований поштовим зв`язком з повідомленням про вручення, а також телекомунікаційним зв`язком з використанням застосунку Telegram по номеру телефону НОМЕР_1 . У відповідь відповідач надіслав повідомлення з номеру телефону НОМЕР_1 з використанням застосунку Telegram, що всі питання вирішувати через суд. 8 грудня 2023 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чижикова О.О. з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення аліментів за договором з врахуванням індексу інфляції, 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 518315,53 грн. Проте нотаріус виніс постанову за вих. №303/02-31 від 8 грудня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки з поданих документів вбачається спір між сторонами та строк для пред`явлення вимоги щодо сплати заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить більше трьох років. Заборгованість відповідача по договору станом на 23 листопада 2023 року становить 518 315,53 грн, яка складається з наступного: заборгованість зі сплати аліментів - 192 178,02 грн; заборгованість зі сплати індексації аліментів - 176 499 грн; втрати від інфляції - 112 302,75 грн; 3% річних - 37335,76 грн.

В зв`язку з цим позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_5 у розмірі 518 315,53 грн, яка складається з наступного: заборгованість зі сплати аліментів - 192 178,02 грн; заборгованість зі сплати індексації аліментів - 176 499 грн; втрати від інфляції - 112 302,75 грн; 3% річних - 37335,76 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

6 лютого 2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Омельченко О.В. надійшла зустрічна позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що 13 липня 2016 року між сторонами було укладено договір про визначення місця проживання дитини та сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстр. № 423. Укладаючи договір у 2016 році відповідач виходив з наявної у нього інформації щодо перспектив працевлаштування та розрахунку можливого отримуваного ним доходу. Але після укладення договору відповідач працевлаштований не був. Згідно з довідкою ВЛК №34/1511 від 31 січня 2023 року відповідач має захворювання - посттравматичний ДОА (Деформуючий остеоартроз) лівого голінкоступного суглоба ІІ ст..; контрактура лівого голінкоступного суглоба; артроз суглобів переднього відділу лівої стопи; порушення функцій ходьби. Це суттєво зменшує його можливості заробітку, оскільки відповідач є тренером. Після укладення договору змінився сімейний стан відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 в нього народилася ще одна дитина - син ОСОБА_6 . Крім того, на його утриманні перебуває мати похилого віку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6, яка в результаті тривалої онкологічної хвороби потребує особливого піклування. Згідно наявних відомостей про доходи в період 2019 - 2024 р.р. відповідач стабільних доходів не мав. Не зважаючи на це відповідач виконував свій обов`язок з фінансового утримання дитини, перерахував грошові кошти у сумі 208 321,98 грн, що в середньому складає 2 340 грн на місяць. ОСОБА_1 не має фінансової можливості погасити заборгованість з аліментів, ні оплачувати аліменти в майбутньому у сумі передбаченій договором. Матеріальний стан відповідача після укладення договору навпаки, суттєво покращився, про що свідчить придбання відповідачем 3-х земельних ділянок та житлового будинку загальною площею 454 кв.м, розташованих у смт. Козин Обухівського району Київської області, автомобілів Toyota RAV4 2018 року випуску та Mercedes-Benz S500 2014 року випуску, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та декларацією її чоловіка ОСОБА_8 опублікованої на сайті НАЗК.

В зв`язку з цим просив суд прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з позовною заявою у справі №372/6251/23. Звільнити ОСОБА_1 від сплати на користь ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів за договором про визначення місця проживання дитини та сплату аліментів на дитину, посвідченим 13 липня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстр. №423 на утримання ОСОБА_5 у сумі 518 315,53 грн, яка складається з: заборгованості зі сплати аліментів - 192 178,02 грн; заборгованість зі сплати індексації аліментів - 176 499 грн; втрати від інфляції - 112 302,75 грн; 3% річних - 37 335,76 грн. Зменшити розмір аліментів, що сплачуються ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5 , визначений договором про визначення місця проживання дитини та сплату аліментів на дитину, посвідченим 13 липня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, реєстр. №423 та встановити їх розмір: 1 600 грн на місяць з дати набрання чинності рішенням суду у справі №372/6251/23.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_5 , а саме 192 178,02 грн заборгованість зі сплати аліментів, 176 499 грн заборгованість зі сплати індексації аліментів, 112 302,75 втрати від інфляції, 37 335,76 грн 3% річних, а всього 518 315,53 грн.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Михайлик С.І. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року в частині задоволення вимог позивача за первісним позовом - ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що 25 червня 2024 року представником відповідача було заявлено клопотання про витребування в АТ КБ «ПриватБанк», в АТ «Ощадбанк» та АТ «УкрСиббанк» інформації по банківським рахункам позивача за первісним позовом. В цьому ж клопотанні представник просила витребувати виписки по цим рахункам з 13 липня 2016 року по 1 листопада 2023 року. Необхідність у витребуванні зазначених доказів обґрунтовувалась необхідністю проведення контррозрахунків заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, аналіз виписок по рахункам відповідача показав, що вони не містять усіх сум, які сплачувалися останнім позивачу на утримання дитини згідно договору. Неодноразово сума аліментів перераховувалася з картки матері відповідача - ОСОБА_9 . Вказує, що неодноразово відповідач перераховував кошті на рахунки в інші банки, проте ці кошти не були враховані позивачем при розрахунку заборгованості. Відповідні докази були додані до клопотання, однак суд першої інстанції на вказані докази не зважив, у задоволенні клопотання відмовив.

Звертає увагу, що витребувані судом виписки по рахункам відповідача всупереч вимогам ч. 1 ст. 229 ЦПК України не досліджувалися судом під час розгляду справи. Вказана обставина підтверджується звукозаписом судового засідання, однак у рішенні суд посилається на дані цих виписок, як на доказ, який підтверджує позицію позивача.

Вважає, що під час розгляду справи судом не було встановлено дійсний розмір заборгованості по сплаті аліментів, а отже суд неправильно вирішив спір, ухвалив необґрунтоване рішення.

На переконання апелянта, постанова КМУ від 17 липня 2003 року № 1078 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а отже позивачем безпідставно нарахована сума індексації у розмірі 176 499 грн.

Зазначає, договір не містить умов про те, що індексація буде розраховуватись за методом, передбаченим Постановою.

Вважає, що застосувавши до спірних правовідносин Постанову, суд, так само як і позивач у позовній заяві, проігнорував положення п. 4, згідно якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

В 2016 році прожитковий мінімум складав 1 450 грн, в 2023 році - 2 684 грн, між тим стороною позивача здійснено індексацію повної щомісячної суми, що зазначена у договорі - 4 500 грн.

Зазначає, що стягнувши з відповідача двічі одну й ту ж саму компенсацію втрати купівельної спроможності національної валюти, суд двічі притягнув відповідача до відповідальності одного і того ж виду, що суперечить ст. 61 Конституції України, а також принципам добросовісності та справедливості, як одним із базових засад цивільного законодавства.

6 вересня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Стецьків Л.В., в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що відповідачем у відзиві на позовну заяву визнано розмір заборгованості по оплаті аліментів, а саме зазначено розмір перерахованих коштів 208 321,98 грн (на стор.2 відзиву від 6 лютого 2024 року, 10 абзац).

Зазначає, що відповідач подав зустрічний позов до позивача, в якій поряд з іншою позовною вимогою відповідач просить суд звільнити його від сплати заборгованості з аліментів, а тому відповідач фактично визнає наявність заборгованості у розмірі 518 315,53 грн, проте просить суд звільнити від її сплати. Також у відзиві відповідач не оспорює розмір заборгованості ні в частині нарахованої заборгованості з аліментів, ні в частині необхідності її індексації.

Звертає увагу, що жодних доказів сплати аліментів у більшій сумі відповідачем до клопотання не було додано - немає платіжних доручень, квитанцій, виписок, розписки позивача, інших доказів. Про такі докази не зазначено і в апеляційній скарзі.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначив, що не оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, однак клопотання позивача про витребування інформації про руху коштів на банківських рахунках відповідача було подано саме в розрізі зустрічного позову відповідача. Фінансовий стан відповідача не був предметом доказування в рамках первісного позову і не цікавив позивача.

Вважає, що не відповідає дійсності твердження відповідача про те, що судом першої інстанції не досліджувались банківські виписки, оскільки як вбачається з протоколу судового засідання №3046346 від 25 червня 2024 року суд досліджував докази з 12 год.38 хв. до 12 год. 52 хв., вказані сторінки томів справи.

Вказує, що відповідач в своєму поясненні від 24 червня 2024 року (стор. 5) зазначав, що надасть проіндексовану суму аліментів. Такого розрахунку надано не було, оскільки під час самостійного розрахунку індексації аліментів можливо відповідач пересвідчився в правильності розрахунку позивача. Індексація аліментів є обов`язковою в силу приписів ст.184 Сімейного кодексу України та п. 2 договору, та не потребує погодження сторін договору.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Стецьків Л.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Михайлик С.І. просила скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2024 року в частині задоволення вимог позивача за первісним позовом - ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

8 жовтня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Михайлик С.І. про витребування доказів, а саме витребувати в АТ КБ «ПриватБанк», в АТ «Ощадбанк» та АТ «УкрСиббанк» інформацію по банківським рахункам позивача за первісним позовом.

В обгрунтування клопотання вказує, що заявляв відповідне клопотання в суді першої інстанції, однак судом було безпідставно відмовлено в його задоволенні. Посилається на необхідність у витребуванні зазначених доказів, оскільки їх витребування необхідно для проведення контррозрахунків заборгованості по сплаті аліментів.

Колегія суддів, дослідивши вказане клопотання, вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина перша та друга статті 367 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі № 686/9366/20 зазначено, що […тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні].

У частині 2 наведеної статті процесуального закону також передбачено, що у клопотанні повинно бути зазначено, зокрема, обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати (п. 2 ч. 2 ст. 84 ЦПК).

Відтак, однією з підстав для задоволення клопотання про витребування доказів має бути належне обгрунтування щодо необхідності здобуття таких доказів саме з метою доведення чи спростування обставин справи, які входять до предмету доказування. Проте жодних відповідних обґрунтувань не наведено.

Так, апелянт в апеляційній скарзі зазначив, що не оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову. В той же час, матеріалами справи встановлено, що клопотання відповідача про витребування інформації про рух коштів на банківських рахунках позивача було подано саме в розрізі зустрічного позову відповідача, а тому доводи клопотання про безпідставну відмову судом першої інстанції в задоволенні клопотання про витребування доказів колегія суддів не приймає до уваги.

Крім того, представник відповідача фактично просить розкрити інформацію по банківським рахункам позивача, що віднесено до банківської таємниці. В обгрунтування клопотання посилається на втрату доказів здійснення ним оплати аліментів, при цьому вважає за необхідне отримати всю інформацію по рахунках позивачки, що виходить за межі предмету доведення у цій справі.

Матеріалами справи встановлено, що фінансовий стан відповідача не є предметом доказування в рамках первісного позову, а тому колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення вимог позивача за первісним позовом - ОСОБА_2 простягнення заборгованості по аліментам, а тому апеляційним судом рішення суду першої інстанції переглядається лише в цій частині.

Задовольнивши позов в цій частині та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 192 178,02 грн, заборгованість зі сплати індексації аліментів 176 499,00 грн; втрати від інфляції 112 302,75 грн та 3% річних 37335, 76 грн, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги первісного позову є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_10 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11 травня 2011 року (а.с.20 т.1).

13 липня 2016 року ОСОБА_10 та ОСОБА_1 уклали договір про визначення місця проживання дитини та сплату аліментів на дитину реєстр. №423 згідно якого п.2 батько ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 4 500 грн до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття з урахуванням індексу інфляції та є щомісячним обов`язковим платежем (а.с.23-26 т.1).

Шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 було розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харків від 31 жовтня 2016 року справа №638/16890/16-ц (провадження №2/638/5409/16) (а.с.18 т.1).

ОСОБА_4 та ОСОБА_8 7 березня 2018 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 7 березня 2018 року (а.с.19 т.1).

Випискою з рахунку ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» підтверджується переказ коштів відповідачем ОСОБА_1 з 4 липня 2016 року по 2 листопада 2023 року на загальну суму 207585,85 грн, сума комісії 736,13 грн (а.с.27-31 т.1).

24 листопада 2023 року ОСОБА_2 листом повідомила ОСОБА_12 про необхідність оплатити заборгованості у розмірі 518 315,53 грн, яка складається з: заборгованості зі сплати аліментів - 192 178,02 грн; заборгованості зі сплати індексації аліментів - 176 499 грн; втрат від інфляції - 112 302,75 грн; 3% річних - 37335,76 грн. Вказаний лист було надіслано відповідачу поштою та на застосунок Telegram (а.с.32-45 т.1).

8 грудня 2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков О.О. постановою відмовив ОСОБА_2 у вчиненні виконавчого напису про стягнення аліментів за договором про визначення місця проживання дитини та сплату аліментів, посвідченим 13 липня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калугіною О.В., за реєстровим №423 з врахуванням індексу інфляції, 3% річних, інфляційних втрат у розмірі 518315,53 грн. Відмова мотивована тим, що з поданих нотаріусу документів вбачається спір між сторонами, а також те, що строк для пред`явлення вимоги щодо сплати заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить більше трьох років (а.с.46 т.1).

8 липня 2020 року за ОСОБА_1 було зареєстровано автомобіль BMW, модель X3, рік випуску 2018 року, що підтверджується витягом з ЄДР МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 12 лютого 2024 року (а.с.140 т.1).

Вартість вказаної моделі автомобіля згідно роздруківки з сайту АUTO.RIA становить від 23500 дол. США (після ДТП) до 36800 дол. США (а.с.142-146 т.1).

З роздруківок з застосунку Telegram вбачається, що ОСОБА_1 в 2017 - 2018 роках подорожував країнами Європи (Італія, Іспанія, Німеччина, Турція). На даний час відповідач проживає в Іспанії (а.с.147-186 т.1).

Представник позивача адвокат Стецьків Л.В. зверталася з адвокатським запитом до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вих.№130/3 від 12 лютого 2024 року, в якому просила надати інформацію про дату перетину державного кордону України громадянином України ОСОБА_1 за період з 2016 року по даний час та на якому автомобілі відповідач перетинав державний кордон України за період з 2016 року по даний час. Однак в наданні такої інформації було відмовлено (а.с.191-195 т.1).

Позивач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 15 червня 2018 року (а.с.230 т.1).

З копії трудової книжки НОМЕР_4 вбачається, що позивач ОСОБА_2 11 серпня 2017 року була звільнена з посади директора ТОВ «ВЕДА-Ю» за власним бажанням (а.с.235 т.1).

Матір`ю позивача ОСОБА_14 є ОСОБА_15 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 25 вересня 1986 року (а.с.231 т.1).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ №265596 від 27 листопада 2019 року ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є інвалідом 2 групи безтерміново (а.с.236-237 т.1).

ОСОБА_15 є пенсіонером по інвалідності 2 гр. загальне захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 від 8 липня 2020 року серія НОМЕР_7 (а.с.238 т.1).

З копії довідки вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.239 т.1).

Наданою АТ «Універсал банк» на запит суду інформацією підтверджується рух грошових коштів на рахунках ОСОБА_1 за період з 13 липня 2016 року по 1 листопада 2023 року (а.с.242-243 т.1).

Наданою АТ КБ «Приватбанк» на запит суду інформацією підтверджується рух грошових коштів на рахунках ОСОБА_1 за період з 13 липня 2016 року по 1 листопада 2023 року (а.с.13-111 т.2).

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти можуть з нього стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса, що передбачено ч.1, 2 ст.189 СК України.

Відповідно до положень ст.ст.526, 527 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлення цим кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Як правильно встановлено судом, укладений між позивачем та відповідачем договір містить усі істотні умови, які необхідні для укладення такого виду договору, а саме: розмір та строки виплати аліментів на утримання дитини, що відповідає її інтересам та є обов`язковими для сторін договору. Договір укладений у письмовій формі і нотаріально посвідчений.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до п.6 договору при виникненні заборгованості за аліментами з вини батька сторони керуються нормами ст. 625 ЦК України. У разі невиконання батьком свого обов`язку за договором, аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса (ч.2 ст.189 СК України).

Тобто, сторони договору у цій справі самі обумовили застосування положень ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, окремі види зобов`язань.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Судом першої інстанції було правильно встановлено та не спростовано відповідачем, що заборгованість відповідача по договору станом на 23 листопада 2023 року складає 518 315,53 грн, яка складається з: заборгованості зі сплати аліментів 192 178,02 грн, заборгованості зі сплати індексації аліментів 176 499 грн; втрат від інфляції 112 302,75 грн та 3% річних 37335, 76 грн.

Також судом було правильно встановлено, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, індексації аліментів, втрати від інфляції та 3% річних є обґрунтованим та здійснений представником відповідача відповідно до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги первісного позову є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами і підлягають повному задоволенню.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо неправомірного індексування аліментів, оскільки індексація аліментів є обов`язковою в силу приписів ст.184 Сімейного кодексу України та п. 2 договору, та не потребує погодження сторін договору.

Так, пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимога ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу.

Відповідно до п.2 договору аліменти повинні сплачуватись з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до ч.2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Тобто, як правильно враховано судом першої інстанції у цій справі, одержувач аліментів наділений правом на ініціювання щодо здійснення індексації за інший період, а не тільки за рік.

Єдиним таким законом є Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». Іншого закону немає і у суду першої інстанції не було підстав застосовувати інший закон чи інший порядок.

Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

В ст. 6 вищевказаного Закону передбачено, що Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені в Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Пунктом 3 вищевказаного Порядку №1078 передбачені об`єкти, які не відноситься до об`єктів індексації - серед цих об`єктів відсутні розмір аліментів, визначений в твердій сумі в договорі.

Відтак, судом правомірно було застосовано існуюче законодавство для розрахунку індексації аліментів, розмір яких встановлений в договорі, і про індексацію яких позивач і відповідач також домовились.

Крім того, згідно з ч. 9, ч.10 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 8 червня 2022 року по справі № 2- 591/11 (провадження № 14-31цс21, п. 78-82) зазначила, зокрема, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Аналогія закону - це поширення в процесі правозастосування на конкретні неврегульовані правом життєві відносини чинності норм права, які регулюють відносини, які є подібними тим, що потребують урегулювання в рамках цієї галузі права за найсуттєвішими ознаками.

Якщо суд виявив прогалину у законодавстві в процесі правозастосування, він зобов`язаний використовувати такі оперативні засоби її подолання, як аналогія закону чи аналогія права з метою вирішення конкретної юридичної справи.

Зазначений обов`язок суду випливає з приписів частини десятої статті 10 ЦПК України, якими визначено, що забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини

Розмір аліментів, встановлених договором, є твердою сумою, яка не прив`язана до прожиткового мінімуму, оскільки є домовленістю сторін сплачувати саме в такій сумі.

Матеріалами справи встановлено, що сторони у присутності нотаріуса до підписання договору стверджували, що однаково розуміють природу цього договору та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, визначених сторонами, та умов, які є обов`язковими, ними прочитаний, зрозумілий і схвалений, правочин відповідає їх намірам, і заперечень щодо кожної з умов цього правочину у них немає, (положення пункту 19 договору).

Твердження відповідача про те, що індексуючи аліменти та нараховуючи індекс інфляції на заборгованість суд першої інстанції протиправно подвійно притягнув відповідача до відповідальності одного і того ж виду, є помилковим.

Так, матеріалами справи встановлено, що спочатку була здійснена індексація аліментів для визначення розміру аліментного платежу в конкретний місяць, до базової суми додавалась відповідним чином розрахована індексація. Це і був новий розмір аліментів, який підлягав оплаті відповідачем.

У випадку сплати нового розміру аліментів у визначений договором строк, інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання відповідачу не нараховувались би.

В той же час, як вбачається із матеріалів справи, відповідач систематично порушував свої зобов`язання по договору щодо оплати аліментів.

Відтак, проіндексовані аліменти стали сумою боргу, на яку нараховуються передбачені ст. 625 ЦК України інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних.

Аналогічні висновки викладені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі №679/1529/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19), постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18.

Також подібного правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц(провадження № 14- 59ІЦСІ8).У постанові від 5липня 2019 року у справі № 905/600/18 Об`єднана палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з урахуванням зазначеного вище правового висновку Великої Палати Верховного Суду вказала, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджувались банківські виписки.

Як вбачається з протоколу судового засідання № 3046346 від 25 червня 2024 року, суд досліджував докази з 12 год.38 хв. до 12 год. 52 хв.. Зачитувати зміст кожної сторінки банківської виписки процесуальний закон не вимагає. Також таке дослідження відбувалось в рамках розгляду зустрічного позову, рішення в частині якого відповідач не оскаржує.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального права.

Таким чином, викладені у апеляційній скарзі доводи апелянта не спростовують правильність висновку суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, тому рішення суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 268, 374, 375, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба