КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/92/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Григораш Катерини Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 травня 2024 року у складі судді Свєтушкіної Д.А.,

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося у суд із позовом, в якому просило: стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 1 986 511 грн 69 коп; стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судовий збір в розмірі 29 797 грн 67 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 26 березня 2010 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 5 про надання кредиту у розмірі 2 500 000 грн під 18% річних на строк до 25 березня 2020 року.

02 червня 2020 року було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору відповідно до якої розмір процентної ставки більше збільшено до 24% річних.

05 вересня 2012 року заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області у справі № 2-536/2012 позов публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 947 121 грн 74 коп та судові витрати у розмірі 3 219 грн.

18 жовтня 2012 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення по справі № 2-536/2012 від 05 вересня 2012 року про стягнення з відповідача на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 947 121 грн 74 коп та судові витрати у розмірі 3 219 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання участі держави у виведенні з ринку публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» від 11 лютого 2015 року №61 установлено, що держава в особі ПАТ АБ «Укргазбанк» бере участь у виведенні публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» з ринку шляхом придбання його активів та зобов`язань у разі віднесення Національним банком публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до категорії неплатоспроможних.

19 червня 2015 року між ПАТ «Акціонерний банк «Київ» в особі уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «КИЇВ» Кічука О І. (неплатоспроможний банк) та ПАТ АБ «Укргазбанк» (приймаючий банк) укладено договір про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку від 19 червня 2015 року.

Невиконання відповідачем умов кредитного договору та рішення суду стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 травня 2024 року позовну заяву ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвоката Григораш К.М. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на необґрунтованість рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 травня 2024 року, просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позивних вимог позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем не було доведено правонаступництво за основним зобов`язанням згідно договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №5 від 26 березня 2010 року укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» та відповідачем, а відтак зазначене є суттєвим при вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, які за своєю природою є додатковими (акцесорним) зобов`язанням.

Вказує, що з 22 липня 2014 року відповідачу не було пред`явлено ані будь-яких вимог щодо стягнення заборгованості (виконання основного зобов`язання), ані зміни кредитора за основним зобов`язанням, враховуючи що договір про передачу приймаючому банку активів із зобов`язань неплатоспроможності банку між ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено 19 червня 2015 року.

Посилається на те, що саме на позивача, який не повідомив про заміну кредитора за основним зобов`язанням та не надав про це відповідачу відповідних доказів у відповідності до ч. 2 ст. 517 ЦК України, несе ризики та наслідки невиконання основного зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу Слісаренко Л.Л. в інтересах ПАТ АБ «Укргазбанк», просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 травня 2024 року.

У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від його представника адвоката Григораш К.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з підстав того, що вона у визначену дату бере участь у слідчих дія в рамках кримінального провадження.

Між тим вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки причина неявки до суду зазначена у ньому не підтверджена належними доказами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Виходячи з вищевказаного та враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у як найшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторони відповідача.

Колегія суддів заслухавши представника ПАТ АБ «Укргазбанк», який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Судом встановлено, що 26 березня 2010 року між ПАТ "АКБ "Київ" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 5 про надання кредиту у розмірі 2 500 000 грн під 18 % річних на строк до 25 березня 2020 року (а.с. 8-11 т.1).

02 червня 2010 року було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору відповідно до якої розмір процентної ставки більше збільшено до 24 % річних (а.с. 12а).

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2012 року у справі № 2-536/2012) стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ" заборгованість за кредитним договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 5 від 26 березня 2010 року у розмірі 3947 121,74 грн. та судові витрати у розмірі 3 219,00 грн.

18 жовтня 2012 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення по справі № 2-536/2012 від 05 вересня 2012 року (а.с. 16 т.1).

19 червня 2015 року між ПАТ "АБ "КИЇВ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "АКБ "КИЇВ" Кічука О.І. (неплатоспроможний банк) та ПАТ "АБ "Укргазбанк" (приймаючий банк) укладено договір про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку від 19 червня 2015 року, відповідно до якого неплатоспроможний банк передав приймаючому банку активи неплатоспроможного банку та права вимоги за договорами забезпечення; право вимагати від боржників неплатоспроможного банку належного та повного виконання всіх зобов`язань за основними договорами, включаючи сплату заборгованості за основними договорами, процентів, можливих комісій, неустойки, штрафних санкцій відповідно до умов основних договорів (п. 1.2.1).

Право вимагати від боржників неплатоспроможного банку за договорами забезпечення належного та повного виконання всіх зобов`язань за цими договорами (п. 1.2.2).

Відповідно до п. 4.1 договору, приймаючий банк з дня укладення Сторонами цього Договору та підписання акту приймання-передачі активів та зобов`язань, набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо боржників, вимоги до яких передані відповідно до цього Договору, разом із правами за договорами забезпечення таких вимог. Згода відповідних боржників (позичальників/заставодавців/поручителів) та внесення змін (у тому числі, доповнень) до вже укладених o договорів з відповідними боржниками не вимагається (а.с. 17-21 т.1).

Згідно з реєстром активних операцій з фізичними особами та актом прийому передачі від 19 червня 2015 року право вимоги за кредитним договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 5 від 26 березня 2010 року перейшло від ПАТ "АБ "КИЇВ" до ПАТ "АБ "Укргазбанк" (а.с. 22 т.).

Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року у ОСОБА_1 за несвоєчасне погашення кредиту та процентів утворилася заборгованість, що становить 1 986 511 грн 69 коп, з яких 532 437 грн - 3%, 1 454 074 грн 69 коп - сума збільшення заборгованості із урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення.

Вказаний розрахунок перевірений судом, він відповідає матеріалам справи і відповідачем не спростований.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином рішення Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області від 05 вересня 2012 року за яким 18 жовтня 2012 року видано виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» заборгованості за кредитним договором не виконав, а тому наявні підстави для задоволення позову й стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц.

За встановлених обставин, посилання апеляційної скарги на те, що ПАТ АБ «Укргазбанк» не повідомив боржника про відступлення права вимоги та в матеріалах справи відсутні докази направлення вимоги боржнику, колегія суддів відхиляє, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) також вказано про те, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином районний суд вірно дійшов висновку про стягнення заборгованості за ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком районного суду, щодо дотримання строку звернення до суду.

Отже, заявлений ПАТ АБ «Укргазбанк» позов є обґрунтованим та доведеним, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку про його задоволення у повному обсязі на підставі діючого на час звернення до суду законодавства.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційну скаргу слід вважати безпідставною та залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Григораш Катерини Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: