ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року

Справа № 705/905/22
Провадження № 22-ц/821/1240/24
Категорія: 310030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Новікова О. М., Сіренка Ю. В.,

секретаря Гладиш О. Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, у складі головуючого судді Гудзенко В. Л., повний текст рішення складено 21 травня 2024 року,

в с т а н о в и в :

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що сторони у справі познайомилися близько 20 років тому, а сімейні стосунки в них почалися у 2010 році і вони мали намір одружитися. Під час спільного проживання в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та оскільки він народився у батьків, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, то відомості в актовий запис про народження дитини № 25 був внесений відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. На час народження дитини відповідач повністю визнавав себе батьком, однак, у зв`язку з перебуванням поза межами України, а саме в Ізраїлі, вони не мали змоги подати до органів РАЦСу заяву про визнання батьківства, тому відомості про батька були записані зі слів матері. Після повернення відповідача в Україну вони спільно проживали в належному їй будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 30.06.2013 спільно з відповідачем у храмі «Успения Пресвятой Богородицы» м. Умані вони похрестили сина ОСОБА_3 , де прізвище дитини було зазначено « ОСОБА_4 », що підтверджується відповідним виданим свідоцтвом. Згодом вона дізналася про стосунки відповідача з іншою жінкою та про те, що в них народилася дитина, тому в серпні 2013 року їхня сім`я розпалася і вони припинили спільно проживати. До цього часу відповідач не відмовляється від сина, адже спілкується з ним, періодично надає кошти на його утримання та виховання, проте, в добровільному порядку визнати своє батьківство відносно сина ОСОБА_3 відмовляється, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися з даним позовом до суду.

28.12.2023 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій вона просила визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_5 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку його (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь судові витрати (витрати на оплату судового збору та правничу допомогу).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 25.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.12.2023 до досягнення ним повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що при вирішенні спору про оспорення батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 достовірно знав про призначення експертизи, був двічі повідомлений про дату, час та місце проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК), не з`явився для забору біологічних зразків, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про те, що він є біологічним батьком дитини.

Також, судом вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК) та забезпечення участі відповідача у її проведенні. Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків, що свідчить про свідоме ухилення від проведення експертизи. Представником відповідача не заявлялося клопотання про проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи.

Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, та пояснення свідків надали суду можливість визнати факт та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача, адже відповідач не надав та не навів жодних переконливих доказів на спростування доводів позивача та наданих нею доказів.

З урахуванням того, що відповідачем не надано доказів на спростування та заперечення позовних вимог, в результаті чого суд дійшов висновку щодо встановлення батьківства, тому позовна вимога щодо стягнення аліментів також підлягає задоволенню, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не звільняє їх від обов`язків щодо дітей. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.

А тому, суд прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.12.2023 до досягнення ним повноліття.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на те, що оскаржуване рішення незаконне, необґрунтоване, винесене за неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, судом не в повній мірі досліджено та оцінено докази, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, просив суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2024 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, виходив з того, що неявки відповідача до експертної установи для проведення ДНК експертизи, свідчать про його свідоме ухилення від проведення експертизи. Проте, скаржник вважає такі висновки суду першої інстанції не обґрунтованими і передчасними, оскільки суд належним чином не перевірив причини неприбуття відповідача до експертної установи. Між тим, дані причини є поважними, а саме перший раз 20.09.2023 скаржник не з`явився до установи через хворобу, другий раз 12.10.2023 не з`явився тому що не був належним чином повідомлений про дату і час проведення експертизи. Вказані обставини судом не взяті до уваги, що привело до постановления незаконного і не обґрунтованого рішення суду.

Також скаржник зазначає, що 28.12.2023 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, проте копію даної заяви він не отримував, тому був позбавлений можливості надати суду відзив на дану заяву, тому вважає, що судом порушено норми цивільно-процесуального законодавства, що є підставою для скасування судового рішення.

Представник відповідача адвокат Веклич П. П., в судовому засіданні в суді першої інстанції, заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що доказів того, що відповідач є батьком дитини позивача не надано, експертизу не проведено, так як відповідача про її проведення не було належним чином повідомлено.

Отже, вважає, що суд, розглядаючи справу та дослідивши обставини справи, не дав їм належну правову оцінку, не застосував закони, які потрібно було застосувати, що призвело до постановления необґрунтованого рішення.

З урахуванням наведеного скаржник вважає що суд помилково дійшов висновку щодо визнання батьківства, тому вимога про стягнення аліментів також підлягає скасуванню як помилкова та передчасна.

Відзив на апеляційну скаргу

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гребенюк С. А. надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому рішення суду є законним, обґрунтованим, у зв`язку із чим просить залишити оскаржуване судове рішення від 16 травня 2024 року без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Додатково зауважив, що відповідач жодного разу не з`являвся на судові засідання, що свідчить про його не зацікавленість у якнайшвидшому вирішенні справи, його дії, зокрема клопотання про відкладення розгляду справи та його відсутність у судових засіданнях, були спрямовані на затягування судового розгляду, що порушували розумні строки розгляду справи та принцип рівності сторін, що суперечить інтересам малолітньої дитини. Також відповідач не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на встановлення істини у справі, про що свідчила його неявка до експертної установи для проведення генетичної експертизи у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 . Матір`ю дитини записана ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_6 /Т. 1 а.с. 7/.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження встановлено, що народження ОСОБА_5 21.12.2012 зареєстровано 11.01.2013 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 25, відомості про батька внесені до актового запису відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України /Т. 1 а.с. 8/.

Відповідно до Свідоцтва про хрещення від 30.06.2013 у храмі «Успения Пресвятой Богородицы» м. Умані був похрещений ОСОБА_7 , де прізвище дитини було зазначено « ОСОБА_4 » /Т. 1 а.с. 9/.

У відповідності до банківських виписок АТ КБ «Приватбанк» за період з 15.01.2021 по 10.11.2021 ОСОБА_2 перераховував грошові кошти ОСОБА_1 /Т. 1 а.с. 10-18/.

Ухвалою суду від 28.06.2023 у даній справі було призначено судову генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання чи являється ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? /Т. 1 а.с. 157-158/.

За клопотанням експерта сторони були повідомлені судом про необхідність явки до експертної установи 20.09.2023 з 11 до 12 години для відбору експериментальних зразків, необхідних для проведення молекулярно-генетичної експертизи, на підтвердження чого їм було надіслано відповідну копію клопотання. Вказане клопотання сторонами було отримано, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /Т. 1 а.с. 220-224/.

Від експертної установи надійшло повторне клопотання, в якому зазначено, що 20.09.2023 до Вінницького НДЕКЦ МВС на відбір експериментальних зразків з`явилася ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 не з`явився, тому відбір експериментальних зразків не було проведено. В цьому ж повідомлені було наголошено про необхідність повторного прибуття до експертної установи 12.10.2023 з 11 до 12 години для відбору експериментальних зразків, необхідних для проведення молекулярно-генетичної експертизи. Копію вказаного клопотання знову було направлено сторонам рекомендованим повідомленням /Т. 1 а.с. 230-236/.

За вх. № 27245 від 15.11.2023 від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення призначеної експертизи, у зв`язку з тим, що на визначені для явки дати 20.09.2023 та 12.10.2023 до експертної установи з`являлася лише ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 не з`являвся, тому від нього відібрати експериментальні зразки не виявилося можливим /Т. 1 а.с. 241-242/.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (ч. ч. 2, 3 ст. 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно із ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із п. п. 3-5 ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про те, що саме він є батьком малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому судом першої інстанції вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судової генетичної експертизи та забезпечення участі у її проведенні.

Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що суд першої інстанції неналежно повідомляв його про проведення експертизи, колегія суддів враховує наступне.

У справі, що переглядається, встановлено, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 червня 2022 року у даній справі було призначено судову генетичну експертизу, на вирішення якої поставлені питання чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо так, то чи являється ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із цією ухвалою, 29 червня 2022 року ОСОБА_2 подав на неї апеляційну скаргу.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 23.08.2022 апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кравченка Романа Михайловича задовольнено частково. Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 червня 2022 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За клопотанням позивача ухвалою від 28.06.2023 у даній справі судом першої інстанції було призначено судову генетичну експертизу, на вирішення якої поставлене питання чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо так, то чи являється ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із цією ухвалою, 11 липня 2023 року ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 16.08.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 червня 2023 року залишено без змін.

Згідно із протоколом судового засідання від 28 червня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кравченко Р. М. був присутній в судовому засіданні під час проголошення ухвали про призначення експертизи /Т. 1 а.с. 155-156/.

Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджується, що ОСОБА_2 29.08.2023 власноруч отримав постанову Черкаського апеляційного суду про залишення в силі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області про призначення судової генетичної експертизи /Т. 1 а.с. 216/.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що причини нез`явлення ОСОБА_2 до експертної установи є поважними, а саме перший раз 20.09.2023 скаржник не з`явився до установи через хворобу, другий раз 12.10.2023 не з`явився тому що не був належним чином повідомлений про дату і час проведення експертизи.

Між тим, скаржник в якості додатку до апеляційної скарги додає медичний висновок та виписний епікриз /Т. 2 а.с. 65-66/, проте колегія суддів зазначає, що згідно даних документів ОСОБА_2 перебував на лікуванні з 03.07.2023 по 12.07.2023, а експертиза була призначена на 20.09.2023, тому дані дати не є тотожними, для підтвердження поважності причин нез`явлення до установи.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 отримав рекомендоване повідомленням про вручення поштового відправлення(клопотання судового експерта щодо виклику осіб для відбору експериментальних зразків для виконання ухвали суду від 28.06.2023 з супровідним листом суду від 06.09.2023) 12.09.2023 яке особисто отримав за адресою АДРЕСА_2 /Т. 1 а.с. 224/.

Проте, поштове повідомленням від 09.10.2023, яке було направлено за цією ж адресою (АДРЕСА_2 ) ОСОБА_2 не було отримано, та воно було повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» /Т. 1 а.с. 235/.

Натомість наступний виклик на судове засідання ОСОБА_2 , який був здійснений все ж за тією адресою (АДРЕСА_2 ), був знову особисто отриманий відповідачем /Т. 2 а.с. 4/.

Разом з тим, судові засідання в суді першої інстанції були неодноразово відкладені на підставі заяв самого ж відповідача /Т. 1 а.с. 121, 154, Т. 2 а.с. 6, 15/.

Статтею 43 ЦПК України, яка регламентує права та обов`язки учасників справи визначено, що учасники справи зобов`язані, зокрема сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Отже, вказані обставини свідчать про те, що судом першої інстанції вживалися усі можливі та необхідні процесуальні заходи щодо повідомлення відповідача ОСОБА_2 про неодноразове призначення експертизи у справі, проте ОСОБА_2 покладені на нього процесуальним законодавством обов`язки виконані не були, а тому аргументи останнього щодо невиконання судом обов`язку із повідомлення відповідача про призначення експертизи не знайшли свого підтвердження та є безпідставними.

Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість визнати факт та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача.

Врахувавши, що відповідач ухилився від явки до експертної установи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення відбору необхідних зразків, зважаючи на те, яке доказове значення має проведення судової генетичної експертизи у даній справі, та беручи до уваги, що іншим способом неможливо встановити біологічне походження дитини від батька, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ОСОБА_2 є біологічним батьком ОСОБА_5 , у зв`язку із чим підставно задовольнив позовні вимоги про визнання батьківства, а також похідні від них вимоги про стягнення аліментів.

Колегія суддів погоджується із цим висновком як таким, що ґрунтується на вимогах закону, обставинах та матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував поважні причини неявки відповідача для відбору біологічних зразків, помилково застосував наслідки ухилення від участі у проведенні експертизи, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо неотримання відповідачем заяви позивача від 28.12.2023 про збільшення позовних вимог, що як наслідок позбавило його можливості надати суду відзив на дану заяву, також є безпідставними з огляду на наступне.

Так дійсно 28.12.2023 від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог.

Водночас, подаючи дану заяву, представником позивача до неї було долучено докази направлення даної заяви ОСОБА_2 , а саме опис вкладення у цінний лист, накладну Укрпошти від 27.12.2023.

Крім того, у зв`язку зі вступом у справу, 02.02.2024 представник відповідача адвокат Веклич П. П., згідно до поданої заяви, ознайомилась з матеріалами справи. 14.03.2024 представник ОСОБА_2 адвокат Веклич П. П. була присутня в судовому засіданні при постановлені ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення даної справи до судового розгляду. При цьому будь-яких клопотань не заявляла та висловила думку про можливість закриття підготовчого засідання.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновку суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо судових витрат, то відповідно до п. п. «б» та «в» п. 4) ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков

Ю. В. Сіренко