Справа № 210/6852/23
Провадження № 2/210/495/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15 травня 2024 року Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Літвіненко Н.А.
при секретарі: Таранущенко В.С.
з участю позивача ОСОБА_1
з участю предст. позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на 3/8 частки житлового будинку з господарчими спорудами, суд, -
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Палішева Н.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на 3/8 частки житлового будинку з господарчими спорудами та просить суд визнати за ОСОБА_1 (р.н.к.о.п.п. НОМЕР_1 ), право власності за набувальною давністю на 3/8 частки житлового будинку з господарчими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , та який в цілому складається з: Житлового будинок А-1 загальною площею 71,3 кв.м., житловою 32,2 кв.м., літньої кухні Б, вбиральні В, огорожі № 1,3, ворота хвіртка № 2, вимощення ІІ.
В обґрунтування позовної заяви зазначила, що Позивач ОСОБА_1 , є власником 5/8 частки житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , які належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори 25.10.2005 року, реєстровий номер 1-43 19, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №43561320 від 09.09.2015 року (копії правовстановлюючих документів до позову додаються). Попереднім фактичним власником цих 5/8 часток ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який свого часу успадкував ці частки на підставі рішення Дзержинського райсуду м. Кривого Рогу від 14.04.1988 року справа №2-2888 1988г після смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія рішення суду до позову додається). Згідно вказаного рішення власником інших 3/8 частки житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , став відповідач, рідний брат ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , але позивачу невідома будь-яка інформація щодо цієї особи.
5/8 часток житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , позивач успадкувала за заповітом попереднього власника ОСОБА_4 , з яким з листопада 1983 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народилася спільна дочка ОСОБА_6 , і до смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони продовжували проживати разом. На підтвердження цього до позову додається копія рішення Саксаганського районного суду у справі №2-1971 (2005 рік) про встановлення факту батьківства, в якому також підтверджується і факт проживання позивача і ОСОБА_4 .
Позивачу на теперішній час належить на праві приватної власності 5/8 часток, інші 3/8 частки фактично належать відповідачу, але вже більше 10 років він не звертається до нотаріуса щодо оформлення документів на ці частки, вказаним майном не користується, участі в його утриманні не приймає. Відсутність повного права власності на цілу частку нерухомого майна унеможливлює повноцінне користування майном - позивач не може зареєструвати місце проживання членів своєї родини у цьому будинку, оформити у власність земельну ділянку тощо. Позивач постійно мешкає у будинку, що є предметом позову, з 2005 року і по теперішній час, що підтверджується актом, складеним за місцем проживання мешканцями АДРЕСА_1 - ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_3 ), підписи яких засвідчено уповноваженою квартального комітету №15 Воронько 3.1. ( акт додається). На підтвердження факту утримання майна до позону додаються виписки з Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків «Новаком» про нарахування та сплату комунальних послуг за утримання будинку АДРЕСА_1 за період з січня 2013 по грудень 2023 року, також дані виписки підтверджують відсутність заборгованості за утримання будинку.
Ухвалою суду від 15.01.2024 року вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідачу направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду без отримання.
Станом на день розгляду справи відповідачем відзиву не надано, в судове засідання відповідач, належним чином повідомлений та час та місце розгляду справи не з`явився.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Позивач ОСОБА_1 , яка була присутня в судовому засіданні, просила суд позовну заяву задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Палішева Н.О., в судовому засіданні просила суд позовну заяву задовольнити.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 підтвердила обставини зазначені в позовній заяві, та те, що позивач ОСОБА_1 вже тривалий час проживає у будинку АДРЕСА_1 та утримує його.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 також підтвердила суду обставини зазначені в позовній заяві, та те, що позивач ОСОБА_1 вже тривалий час проживає у будинку АДРЕСА_1 та утримує його.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін по справі, свідків, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є власником 5/8 частки житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , які належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори 25.10.2005 року, реєстровий номер 1-43 19, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №43561320 від 09.09.2015 року.
Попереднім фактичним власником цих 5/8 часток був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який свого часу успадкував ці частки на підставі рішення Дзержинського райсуду м. Кривого Рогу від 14.04.1988 року справа №2-2888 1988 р. після смерті своєї матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно вказаного рішення власником інших 3/8 частки житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , став відповідач, рідний брат ОСОБА_4 - ОСОБА_3 .
5/8 часток житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , позивач успадкувала за заповітом попереднього власника ОСОБА_4 , з яким з листопада 1983 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народилася спільна дочка ОСОБА_6 , і до смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони продовжували проживати разом.
На підтвердження цього в матеріалах справи міститься копія рішення Саксаганського районного суду у справі №2-1971 (2005 рік) про встановлення факту батьківства, в якому також підтверджується і факт проживання позивача і ОСОБА_4 .
Позивачу на теперішній час належить на праві приватної власності 5/8 часток, інші 3/8 частки фактично належать відповідачу, але вже більше 10 років він не звертається до нотаріуса щодо оформлення документів на ці частки, вказаним майном не користується, участі в його утриманні не приймає.
Відсутність повного права власності на цілу частку нерухомого майна унеможливлює повноцінне користування майном - позивач не може зареєструвати місце проживання членів своєї родини у цьому будинку, оформити у власність земельну ділянку тощо.
На підтвердження факту утримання майна в матеріалах справи містяться виписки з Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків «Новаком» про нарахування та сплату комунальних послуг за утримання будинку АДРЕСА_1 за період з січня 2013 по грудень 2023 року, також дані виписки підтверджують відсутність заборгованості за утримання будинку.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.
Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов`язку повернути річ власнику, а також йому не пред`являвся правомочною особою позов про повернення майна.
Згідно зі статтею 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно за набувальною давністю.
Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.
Крім цього, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК.)
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
У статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».
Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, тобто спірним будинком, і протягом тривалого часу продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , тому вона набула право власності на спірний будинок за набувальною давністю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.16, 328, 344, 392 ЦК України, ст.ст.10-13, 19, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280, 282, 283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 (р.н.к.о.п.п. НОМЕР_1 ), право власності за набувальною давністю на 3/8 частки житлового будинку з господарчими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , та який в цілому складається з: Житлового будинок А-1 загальною площею 71,3 кв.м., житловою 32,2 кв.м., літньої кухні Б, вбиральні В, огорожі № 1,3, ворота хвіртка № 2, вимощення ІІ.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Н. А. Літвіненко