Справа № 353/1135/24
Провадження № 2/353/506/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 рокум.Тлумач

Суддя Тлумацького районного суду Івано-Франківської Луковкіна У.Ю., ознайомившись з матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в Тлумацький районний суд Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини, призначених рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2021 року, а саме просила збільшити їх розмір до 4000,0 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Однією із умов реалізації права особи на пред`явлення позовної заяви є дотримання вимог підсудності.

Відповідно норм ЦПК України існує загальна підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України), альтернативна підсудність за вибором позивача (ст. 28 ЦПК/ України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно відповіді № 920871 від 25.11.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 (відповідач) значиться зареєстрованим по АДРЕСА_1 , тоді як позивачкою у позовній заяві вказано зовсім іншу адресу місця проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Із матеріалів позовної заяви встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з даним позовом, оскільки вона проживає разом з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_3 .

Перевіривши матеріали позовної заяви, слід зазначити наступне.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, якому з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

За положеннями ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр, зокрема, використовується для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою. Особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування) ст. ст. 3, 4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Ураховуючи наведене, законодавством чітко встановлений порядок декларування/реєстрації як місця проживання, так і місця перебування фізичної особи на території України, яке вимагає обов`язкового внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи.

Водночас, суд наголошує, що терміни «місце проживання (перебування, знаходження)» чинне законодавство пов`язує саме з зареєстрованим у встановленому Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» порядку проживанням особи, а не за її фактичним перебуванням.

Звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження місця свого проживання позивачка посилається на довідку Хотимирського старостинського округу Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 243/09-10/3 від 06.11.2024 року та довідку Обертинського ліцею Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 265 від 13.11.2024 року (а.с. 14, 15). З даних довідок вбачається, що ОСОБА_1 (позивачка) та її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають без реєстрації по АДРЕСА_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 1-му класі Обертинського ліцею Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Тобто місце проживання (перебування) позивачки за вказаною адресою не зареєстроване у встановленому законом порядку.

В свою чергу до матеріалів позовної заяви позивачкою також додано витяги з Реєстру територіальної громади, з яких вбачається, що позивачка разом з донькою значаться зареєстрованими за адресою місця проживання: АДРЕСА_4 (а.с. 5, 7).

Тобто місцем проживання (перебування) позивачки в даному випадку є зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання, що кореспондується з положеннями ст. 29 ЦК України та Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Фізична особа може мати декілька місць проживання, проте реєстрації підлягає тільки одне місце проживання або перебування фізичної особи, саме тому законодавець визначив, що підсудність цивільних справ залежить від реєстрації у встановленому законом порядку місця проживання/перебування фізичної особи.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів проходження нею передбаченої Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», а також Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022 року, процедури реєстрації місця перебування саме по АДРЕСА_3 , тобто на території, що підсудна Тлумацькому районному суду Івано-Франківської області.

Об`єднана Палата Верховного Суду у своїй постанові від 24 червня 2024 року по справі №554/7669/21 зазначила, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи позивача.

Таким чином позови, наведені в ч. 1 ст. 28 ЦПК України, не можуть пред`являтися за фактичним місцем проживання або перебування позивача, якщо воно відрізняється від зареєстрованого.

Відтак, оскільки справа не підсудна Тлумацькому районному суду Івано-Франківської області, її слід передати за підсудністю до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання позивачки.

Одночасно слід звернути увагу позивачки на можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку ст. 212 ЦПК України чи заявити клопотання про розгляд справи за відсутності учасника справи, як це передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України». Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI).

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Постановлення даної ухвали жодним чином не порушує право позивача доступу до правосуддя, оскільки передача справи до належного суду не обмежує процедуру вирішення позовної заяви.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Згідно ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 32, 187, 260-261, 353-355 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, передати з Тлумацького районного суду Івано-Франківської області до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області для розгляду по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, що є датою її ухвалення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

СуддяУ. Ю. ЛУКОВКІНА