Справа № 303/4108/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Джуги С.Д.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Райко Василь Васильович на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2023 року, ухвалене головуючим суддею Кость В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» і ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН», про стягнення страхового відшкодування

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Страхова група «ТАС» і ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ТОВ «Страхова компанія «ГАРДІАН», про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в неї наявне право на відшкодування шкоди пов`язаної з пошкодженням належного їй транспортного засобу марки AUDI Q5, державний номерний знак НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яка мала місце 02.08.2021 в м. Мукачево на перехресті вулиць Університетська - Сеченова за участю водія ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі полісу №АР9841376 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

29.11.2022 позивачем було подано до АТ «СГ «ТАС» повідомлення про ДТП, а 02.12.2022 - заяву про страхове відшкодування.

Оскільки, страховик протягом 90 днів не повідомив позивача про прийняте рішення щодо виплати ним страхового відшкодування, то ОСОБА_1 звернулася до суб`єкта оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_3 , який підготував звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №13/03/23.

Згодом вона дізналася, що страховик відмовив їй у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з неподанням протягом одного року заяви про страхове відшкодування.

Позивач вважає відмову страховика незаконною з огляду на те, що наслідком пропуску строку подачі заяви страховику про відшкодування майнової шкоди є її добросовісна поведінка як потерпілої.

Так, з 6 серпня по 17 грудня 2021 року справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за фактом вчинення ДТП перебувала у провадженні суду першої інстанції, внаслідок чого судом була винесена постанова про її закриття у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

05.01.2022 подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, за результатами розгляду якої рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Тривалий час позивач не може отримати повний текст постанови Закарпатського апеляційного суду від 14.04.2022 року. Станом на 01.05.2023 в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутній повний текст зазначеного рішення.

Враховуючи, що строк позовної давності не сплив, поведінка позивача була добросовісною та послідовною в межах діючого законодавства, річний строк для подання страховику заяви про страхове відшкодування, на думку позивача, пропущено з поважних причин, а тому вона має право на отримання відшкодування пред`явивши вимогу до страховика в судовому порядку протягом строку позовної давності.

З врахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» грошові кошти у сумі 130 000,00 грн (в тому числі: 101 843,77 грн - страхове відшкодування, 19 952,21 грн - пеня, 3 819,14 грн - інфляційні втрати, 1 197,01 грн - три проценти річних, 3 232 грн - вартість послуг оцінювача). Стягнути з ОСОБА_2 на її користь 44,13 грн та судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження фактичного здійснення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача.

Зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Райко В.В., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що безпідставним є посилання суду на те, що позивачко не надано доказів про відновлення транспортного засобу (документів із станції технічного обслуговування на якій проводився ремонт автомобіля), однак, ремонт пошкодженого автомобіля не проводився, а тому така підстава відмови в задоволенні позову є незаконною. При цьому судом помилково застосовано висновок ВС у справі №924/675/17 від 06.07.2018 який зроблений за відмінних обставин, ніж обставин у цій справі.

Крім того, судом не розглянуто позовні вимоги до ОСОБА_2 , яка безпосередньо завдала шкоди позивачці, а тому, в силу вимог ст. 1166 ЦК України має відшкодувати матеріальні збитки.

При цьому судом не враховано правову позицію ВС у справі №633/408/18 від 20.06.2023 та вирішено спір таким чином, що позивачу необхідно ще раз звернутися до суду для вирішення цього спору, а саме повторно звертатися з позовом до ОСОБА_2 .

У дане судове засідання сторони по справі не з`явились.

Представником ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано заяву в якій просить суд розглянути справу без участі позивачки та її представника.

Від інших учасників справи ніяких заяв чи клопотань не надходило.

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що фактичні обставини скоєної дорожньо-транспортної пригоди мали місце 02.08.2021 близько 16 години, на перехресті вулиць Університетська - Сеченова за участю легкових автомобілів AUDI Q5 державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 та SEAT ALTEA державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 .

На підставі постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2021 по справі №303/6224/21, провадження стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП було закрито, у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14.04.2022, постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.12.2021 залишено без змін. Таким чином, преюдиційно встановлено, що дії ОСОБА_1 не призвели до настання ДТП.

29.11.2022 ОСОБА_1 звернулась до АТ «СГ «ТАС» із повідомленням про вчинене ДТП.

02.12.2022 ОСОБА_1 звернулась до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування із діючим полісом №АР9841376.

05.12.2022 АТ «СГ «ТАС» надало відповідь ОСОБА_1 , які було відмовлено у наданні страхового відшкодування у зв`язку з пропуском однорічного строку звернення для страхової виплати.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (стаття 982 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку.

Відповідно до статті 999 ЦК України Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до статті 1 Закону N 1961-IV для цілей цього закону потерпілі це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно пунктів 9.1., 9.4. статті 9 Закону N 1961-ІV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону N 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (стаття 28 Закону N 1961-IV).

Статтею 29 Закону N 1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У відповідності до положень п. 37.1.4 статті 37 Закону N 1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до страховика з пропуском річного строку для подання заяви про страхове відшкодування, однак посилається на практику Верховного Суду, де зроблено висновок, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика в судовому порядку протягом строку загальної позовної давності.

Добросовісна поведінка позивачки доведена, оскільки остання від незалежних від неї причин, не могла звернутись до страховика із заявою про страхове відшкодування у зв`язку з довгим розглядом справи судами, внаслідок якої було доведено, що винуватцем ДТП є відповідачка. Тому, в цій частині суд першої інстанції прийшов до правильних висновків.

Однак, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог з тієї причини, що позивачкою не було додано до матеріалів справи доказів відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Також, додав, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2018 у справі №924/675/17, на яку також посилається суд першої інстанції, зазначено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Тобто, страхове відшкодування може бути виплачене у двох випадках: у першому випадку, якщо автомобіль пошкоджено, але не відремонтовано і зроблено висновок авто товарознавчого експерта та у другому випадку, якщо автомобіль було пошкоджено та відремонтовано і є відповідні документи зі станції технічного обслуговування, на якій проводиться ремонт автомобіля.

Враховуючи те, що автомобіль позивачки не відремонтовано, про що свідчать наявні у справі матеріали, тобто він перебуває в тому стані в якому перебував після ДТП, то суму страхового відшкодування слід обчислювати на підставі звіту №13/03/23 від 20.03.2023.

Тому, суд першої інстанції не врахував цього і прийшов до помилкових висновків щодо відмови у виплаті страхового відшкодування з вищезазначених причин.

Щодо страхового відшкодування, яке повинно бути сплачене позивачці.

Згідно звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №13/03/23 від 20.03.2023 виконаної експертом ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу становить 101 843,77 грн. Однак, відшкодуванню підлягає сума 84 869,81 грн без ПДВ, який в даному випадку становить суму 16 973,66 грн.

Платіжною інструкцією TS201590 від 17.03.2023 підтверджено сплату 3 200 грн за проведений звіт(а.с. 49).

Таким чином, із заявленої суми 130 044,13 грн, задоволенню підлягає загальна сумау 88 069,81 (84 869,81+3 200) грн, що становить 67,72% від ціни позову.

Щодо вимоги про стягнення пені.

У пункті 36.5. статті 36 Закону N 1961-IV зазначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Тобто, дана норма застосовується тільки у разі вини страховика через, що має місце прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 02.12.2022 р. подала заяву до АТ «СГ «ТАС» про здійснення страхового відшкодування щодо ДТП, яка мала місце 02.08.2021р.

За поданою заявою АТ «СГ «ТАС» прийняла Рішення про відмову ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі з підстав передбачених підпунктом 37.1.4. статті 37 Закону N 1961-IV. Про прийняте рішення АТ «СГ «ТАС» повідомило ОСОБА_1 шляхом надсилання 05.12.2022 р. за № 16301/9122 листа простою кореспонденцією.

Відтак, зазначене не дає підстави колегії суддів для висновку, що в діях АТ «СГ «ТАС» наявна вина по не здійсненню виплати страхового відшкодування (регламентної виплати), а тому, має місце прострочення виплати такої. За цієї обставини, вимога позивача про стягнення пені є безпідставною.

Оскільки, колегією суддів встановлено, що з боку АТ «СГ «ТАС» не має прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) то через це і вимога позивача про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми не підлягає задоволенню з підстав її передчасності.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 полягали у тім, щоб стягнути з ОСОБА_2 тільки суму в розмірі 44,13 грн., яка перевищувала ліміт відповідальності АТ «СГ «ТАС» у 130 000,00 грн. за спричинення майнової шкоди внаслідок ДТП.

Проте, колегією суддів встановлено, що вимоги ОСОБА_1 до АТ «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) підлягають задоволенню в меншому розмірі ніж заявлено позивачем, та сума така вкладається у розмір ліміт відповідальності АТ «СГ «ТАС». Зазначене слугує підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні заявленої вимоги до ОСОБА_2 через передчасність такої вимоги.

Щодо судових витрат.

За подання позовної заяви та апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 301 грн + 1 951 грн = 3 252,50 грн.

Тому, судовий збір, який підлягає стягненню з ПАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 становить 2 202,59 грн (3 252,50 х 67,72%).

Отже, апеляційний суд приходить до обґрунтованих висновків щодо скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково. А звідси, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, частково.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Райко Василь Васильович задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2023 року скасувати та постановити у справі нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 грошову суму в розмірі 84 869,81 гривень страхового відшкодування і 3 200,00 гривень за проведення оцінки вартості майнової шкоди та судові витрати у розмірі 2 202,59 гривні, судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

У решті розміру позовних вимог відмовити.

У задоволенні позову до ОСОБА_2 , відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 22 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: