Справа № 298/578/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 жовтня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Мацунич М.В., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, на ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2024 року у складі судді Ганька І.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про визнання недійсними частин договорів відступлення права вимоги, визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними частин договорів відступлення права вимоги.

Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2024 року залучено до участі у цивільній справі №298/578/21 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про визнання недійсними частин договорів відступлення права вимоги, визнання недійсними договорів відступлення права вимоги та витребування майна з чужого незаконного володіння як співвідповідача ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 .

18 квітня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Сметюх Вероніка Сергіївна, звернулася в суд із заявою про забезпечення позову, в якій просила:

- накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_1 здійснювати будь-які дії щодо нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 . Зокрема щодо вселення та реєстрації будь-яких інших осіб, укладення договорів оренди або позички.

Заява мотивована тим, що у зв`язку з пред`явленням позовної вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння відповідачем ОСОБА_1 можуть бути вчинені дії з відчуження зазначеного об`єкту нерухомості, а також можуть бути вчинені інші дії, які значно ускладнять виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2024 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Сметюх Вероніка Сергіївна, про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на кватиру АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що предметом позову у даній справі є оскарження договорів, які укладені між двома фінансовими установами щодо відступлення права вимоги, відтак накладений оскаржуваною ухвалою арешт на квартиру, яка належить апелянту, не пов`язаний з предметом та підставами позову, які наведені позивачем у позовній заяві. Вказує, що апелянтом подано заперечення на заяву ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог, відтак у випадку відмови судом першої інстанції у задоволенні такої заяви позовні вимоги залишаться у первісному вигляді (до фінансових установ), а вимоги до ОСОБА_1 взагалі не будуть висунуті, або не будуть стосуватися арештованого майна. Зазначає, що заявником не доведено будь-яких ризиків відчуження апелянтом вказаного майна, незважаючи на те, що позивач вже звертався в суд з позовними вимогами до апелянта, що прямо стосувалися скасування реєстраційних дій про право власності останнього.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Андрейчук Олександр Михайлович підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату час, місце розгляду справи належним чином повідомлені.

На підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб.

Розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, пояснення представника апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1, п.1 ст.150 ЦПК України, позов може бути забезпечено, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

З матеріалів справи слідує, що у травні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Акціонерного товариства «Оксі Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про визнання недійсними частин договорів відступлення права вимоги.

Позов обґрунтовано тим, що 08.08.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір в іноземній валюті №014/4080/82/40223, відповідно до якого позивач одержала 19788,00 доларів США терміном до 12.08.2018, зі сплатою за користування коштами 14,35% річних. Виконання зобов`язань позивача було забезпечено договором іпотеки від 11.08.2008 за №014/4080/82/40223, предметом якого визначено квартиру АДРЕСА_2 та складається із 5 (п`яти) житлових кімнат, житловою площею 67,6 кв.м., загальною площею 84,7 кв.м.

Позивач зазначає, що на початку липня 2019 року від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» їй стало відомо, що право вимоги за кредитним договором №014/4080/82/40223 перейшло до ПАТ «Оксі Банк», яке надалі було відступлено, відповідно до умов договору відступлення права вимоги від 21.05.2019, ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».

Враховуючи наведене, позивач просить визнати недійсною частину договору відступлення права вимоги від АТ «Оксі Банк» до ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», який датований 21.05.2019, в межах кредитного договору №014/4080/82/40223 від 08.08.2008 (з усіма додатковими договорами та угодами до них), а також визнати недійсним частину договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки №014/4080/82/40223 від 11.08.2008, шляхом скасування реєстраційних дій.

18.04.2024 представником позивача адвокатом Сметюх В.С. подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просить визнати недійсною частину договору відступлення права вимоги від АТ «Оксі Банк» до ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» від 21.05.2019 в межах кредитного договору №014/4080/82/40223 від 08.08.2008 (з усіма додатковими договорами та угодами до них), а також визнати недійсною частину договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 014/4080/82/40223 від 11.08.2008 шляхом скасування реєстраційних записів; визнати недійсними договір відступлення права вимоги (номер невідомий) від 21.05.2019 та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки (номер невідомий) від 21.05.2019, укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_1 та скасувати відповідні реєстраційні записи; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати (орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає 80 000 грн).

18.04.2024 представник позивача адвокат Сметюх Г.М. у судовому засіданні в режимі відеоконференції заявила клопотання про залучення у даній справі на підставі ст. 51 ЦПК України у якості співвідповідача ОСОБА_1 , мотивуючи його тим, що внаслідок послідовного укладення договір відступлення права вимоги (правомірність їх укладення оскаржується) за кредитним договором, укладеним із позивачем, це право перейшло від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , тобто відбулася заміна кредитодавця, відтак рішення у цій справі вплине на права та обов`язки останнього.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року залучено до участі у цивільній справі №298/578/21 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оксі Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» про визнання недійсними частин договорів відступлення права вимоги, визнання недійсними договорів відступлення права вимоги та витребування майна з чужого незаконного володіння як співвідповідача ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 .

Таким чином, зі змісту первісних та уточнених позовних вимог вбачається, що предметом позову є дійсність договорів відступлення права вимоги, за якими відступлені відповідні права за кредитним договором 014/4080/82/40223 від 08.08.2008 та договором іпотеки №014/4080/82/40223 від 11.08.2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 та складається із 5 (п`яти) житлових кімнат, житловою площею 67,6 кв.м., загальною площею 84,7 кв.м.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 16.04.2024 вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 та складається із 5 (п`яти) житлових кімнат, житловою площею 67,6 кв.м., загальною площею 84,7 кв.м., належить ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , адже майно, щодо якого заявник просить вжити заходи забезпечення позову, є предметом спору і відносно даного майна позивач має матеріально правові інтереси, а тому застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нього спроможне забезпечити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Відтак, доводи апелянта про те, що накладений оскаржуваною ухвалою арешт на належну йому квартиру, не пов`язаний з предметом та підставами позову, які наведені позивачем у позовній заяві є безпідставними.

В даному випадку без застосування заходів забезпечення позову у позивача не буде можливості ефективно захистити своє порушене право у разі задоволення позову.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборона здійснювати будь-які дії щодо нерухомого майна (зокрема щодо вселення та реєстрації будь-яких інших осіб, укладення договорів оренди або позички) не є видом забезпечення позову, яке належним чином забезпечить позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення.

Апеляційний суд зазначає, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції на законних підставах вжито заходів забезпечення позову та обґрунтовано постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону. Підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

За таких обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст. 375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 149, 150, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, - залишити без задоволення.

Ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: