ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 757/23350/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Лаврентьєв Дмитро Володимирович, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року, яке ухвалено суддею Ткаченко С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.

Позовна заява обґрунтована тим, що 10 лютого 2016 року позивач уклав з відповідачем договір доручення, посвідчений і зареєстрований за № 72 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Відповідно до підпункту 1.1. вказаного договору, повірений зобов`язується представляти інтереси довірителя у державних органах, підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, судових органах, у правоохоронних органах, прокуратурі та у державній виконавчій службі Міністерства юстиції України з питань виконання рішення суду, яке набрало законної сили, стосовно недоотриманої одноразової грошової допомоги за фактом настання у довірителя інвалідності другої групи, що сталася внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 243 000 грн. За змістом підпункту 4.1. укладеного ОСОБА_2 і ОСОБА_1 договору, довіритель за здійснення представництва сплачує повіреному винагороду у розмірі 50 відсотків від грошових коштів, які будуть фактично отримані довірителем у рахунок сплати допомоги, розмір якої зазначено у п.п. 1.1. цього договору. Сторони договору погодили, згідно з підпунктом 4.2. договору, що довіритель повинен сплатити винагороду, вказану у підпункті 4.1., не пізніше десяти робочих днів з дати зарахування коштів на банківський рахунок довірителя чи з дати отримання коштів в інший спосіб. У разі невиконання п.п. 4.2 цього договору чи відмови довірителя від сплати повіреному винагороди в обсязі, визначеному в п.п. 4.1., 4.5. цього договору, довіритель сплачує повіреному пеню у розмірі 2 відсотків від загальної суми винагороди за кожен прострочений день, починаючи з дня, визначеного у п.п. 4.2 цього договору, як передбачено умовами підпункту 5.1. договору.

Постановою Соломянського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року було зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановленні інвалідності.

07 листопада 2016 року відповідач отримав суму у розмірі 243 600 грн одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим довіритель зобов`язаний був сплатити 50% від отриманої суми на користь повіреного відповідно до умов договору доручення.

Заочним рішенням суду від 03 лютого 2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 121 800 грн, суму інфляційних втрат 36 832, 17 грн, суму трьох відсотків річних - 9 009, 86 грн, суму пені - 5 000 грн.

Вказане рішення 11 квітня 2023 року виконане ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження № 71444502, що підтверджується квитанцією від 11 квітня 2023 року. Таким чином, відповідачем сплачено на користь позивача основну суму заборгованості за договором доручення, а також інфляційні втрати, 3% річних та пеню за період до 13 квітня 2019 року, а тому позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягають стягненню інфляційні втрати, 3% річних та пеня за період з 14 травня 2019 року по 10 квітня 2023 року.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем вимог договору доручення від 10 лютого 2016 року за період з 14 травня 2019 року по 10 квітня 2023 року, загальну суму коштів у розмірі 1 967 415,23 грн, з яких: 62 793,59 грн - інфляційні втрати, 14 285,64 грн - 3% річних та 1 890 336 грн - пеня.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року позовні вимоги позивача задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки від інфляції у сумі 3 816 грн 25 коп та 3% річних у сумі 950 грн 71 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням через свого представника - адвокат Лаврентьєва Д.О., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати у повному обсязі, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Представник позивача зазначає, що відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що пеня не підлягає стягненню оскільки нібито кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, а щодо 3% річних та інфляційний втрат то такі підлягають стягненню виключно з моменту винесення рішення суду, а не за увесь час такого прострочення.

Суд першої інстанції помилково застосував судову практику, що стосується зовсім інших правовідносин за договором кредиту/позики, яка не є релевантною у даній справі й не могла бути застосована, оскільки між сторонами не існувало правовідносин за договором кредиту/позики, а отже й посилання на судову практику Верховного Суду щодо застосування положень статей 1048-1050 Цивільного кодексу України є безпідставним.

Обставини невиконання умов Договору доручення/порушення його умов з боку відповідача встановлено заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року у справі № 211/129/18-ц.

Апелянт звертає увагу на те, що згідно з підпунктом 4.5 Договору доручення, у разі невиконання п.п. 4.2 цього договору чи відмови довірителя від сплати повіреному винагороди в обсязі, визначеному в п.п. 4.1., 4.5. цього договору, довіритель сплачує повіреному пеню у розмірі 2 відсотків від загальної суми винагороди за кожен прострочений день, починаючи з дня, визначеного у п.п. 4.2 цього договору, як передбачено умовами підпункту 5.1. договору. Основна заборгованість за Договором стягнута судом у справі № 211/129/18-ц за період до 13 травня 2019 року (включно). За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Боржником виконано зобов`язання 11 квітня 2023 року, а отже пеня, 3% річних та інфляційні втрати підтягають стягненню за період з 14 травня 2019 року по 10 квітня 2023 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лаврентьєва Д.О., який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10 лютого 2016 року ОСОБА_2 (довіритель) уклав із ОСОБА_1 (повірений) договір доручення, посвідчений і зареєстрований за № 72 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В.

Відповідно до підпункту 1.1. договору, повірений зобов`язується представляти інтереси довірителя у державних органах, підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, судових органах, у правоохоронних органах, прокуратурі та у державній виконавчій службі Міністерства юстиції України з питань виконання рішення суду, яке набрало законної сили, стосовно недоотриманої одноразової грошової допомоги за фактом настання у довірителя інвалідності другої групи, що сталася внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 243 000 грн.

За змістом підпункту 4.1. укладеного ОСОБА_2 і ОСОБА_1 договору, довіритель за здійснення представництва сплачує повіреному винагороду у розмірі 50 відсотків від грошових коштів, які будуть фактично отримані довірителем у рахунок сплати допомоги, розмір якої зазначено у п.п. 1.1. цього договору.

Сторони договору погодили, згідно з підпунктом 4.2. договору, що довіритель повинен сплатити винагороду, вказану у підпункті 4.1., не пізніше десяти робочих днів з дати зарахування коштів на банківський рахунок довірителя чи з дати отримання коштів в інший спосіб.

У випадку, якщо внаслідок судових рішень не настало право отримання допомоги, у розмірі зазначеному у п.п. 1.1 даного договору, повірений не має права вимагати сплати собі будь-якої винагороди, а довіритель компенсації або відшкодування витрат від повіреного, відповідно до підпункту 4.3. договору, довіритель виплачує повіреному винагороду за даним договором одноразово - готівкою.

Згідно з підпунктами 4.4, 4.5 договору, у разі отримання довірителем допомоги частинами довіритель виплачує повіреному 50 відсотків від кожної отриманої частини, при цьому, у випадку зміни групи інвалідності у довірителя сума винагороди, вказаної у п.п.4.1 цього договору, є незмінною, незважаючи на додаткові виплати, які пов`язані зі змінами групи інвалідності.

У разі невиконання п.п. 4.2 цього договору чи відмови довірителя від сплати повіреному винагороди в обсязі, визначеному в п.п. 4.1., 4.5. цього договору, довіритель сплачує повіреному пеню у розмірі 2 відсотків від загальної суми винагороди за кожен прострочений день, починаючи з дня, визначеного у п.п. 4.2 цього договору, як передбачено умовами підпункту 5.1. договору.

Згідно з підпунктом 5.2. договору, у разі розірвання довірителем в односторонньому порядку цього договору до дня зарахування коштів на банківський рахунок довірителя чи дня отримання довірителем коштів в іншій спосіб, довіритель сплачує повіреному винагороду, яку визначено п.п. 4.1 цього договору, на наступний робочий день після розірвання цього договору, а також сплачує повіреному пеню в розмірі 2 відсотків від загальної суми винагороди за кожен прострочений день цього зобов`язання.

Відповідно до підпункту 5.3. договору, датою розірвання цього договору є день отримання стороною письмового повідомлення, яке має бути направлено стороною цього договору цінним листом з описом.

Пунктом 7 договору передбачено перелік форс-мажорних обставин, за яких сторони частково або повністю звільняються від виконання зобов`язань по даному договору при неможливості їх виконання з причини, незалежних від їхнього волевиявлення, у тому числі при встановленні обмежень банківськими установами незалежно від волі довірителя.

Так, згідно з підпунктами 7.2., 7.3. договору, підставою для звільнення від відповідальності визнаються обставини, які викликані подіями, що є незалежними від волевиявлення сторін та яких не могла б уникнути добросовісна сторона. Ці обставини виникли після укладення даного договору та перешкоджають її повному або частковому виконанню. Такими подіями непереборної сили вважаються: війна та військові дії, повстання, мобілізація, страйк, епідемія, пожежа, дорожні пригоди, природні катастрофи, акти органів влади, які випливають на виконання зобов`язань по даному договору та всі інші події, які суд визнає подіями непереборної сили.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року у справі № 211/129/18-ц, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек А.В., про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 121 800 грн, суму інфляційних втрат - 36 832, 17 грн, суму трьох відсотків річних - 9 009, 86 грн, суму пені - 5 000 грн.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 не виконав умови підпунктів 4.1 і 4.2 договору доручення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Грек А. В. і зареєстрованого за № 72, тому настає відповідальність, визначена умовами цього договору у підпункті 5.1 та згідно з статтею 625 Цивільного кодексу України.

Указане рішення виконане ОСОБА_2 11 квітня 2023 року в рамках виконавчого провадження № 71444502, що підтверджується квитанцією від 11 квітня 2023 року.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, позивач посилався на те, що відповідачем сплачено на користь позивача основну суму заборгованості за договором доручення, а також інфляційні втрати, 3% річних та пеню за період до 13 квітня 2019 року, а тому підлягають стягненню інфляційні втрати, 3% річних та пеня за період з 14 травня 2019 року по 10 квітня 2023 року (дата виконання рішення).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 03 лютого 2023 року (дата винесення судового рішення) по 11 квітня 2023 року (дата виконання судового рішення).

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до положень статті 627 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частини перша вказаної статті Кодексу), виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (частина друга статті).

Частиною першою статті 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до положень частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За приписами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною другою статті 612 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина перша статті 624 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідно до пункту 8.35. постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14?591цс18).

У пункті 8.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до умов договору доручення, останній не містить умов його припинення, довіритель ОСОБА_2 не виконав умови підпунктів 4.1 і 4.2 договору доручення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Грек А. В. і зареєстрованого за № 72 до 11 квітня 2023 року, тому настає відповідальність, визначена умовами цього договору у підпункті 5.1 та згідно з статтею 625 Цивільного кодексу України за період з 14 травня 2019 року по 10 квітня 2023 року.

Так, відповідно до розрахунку, здійсненого позивачем, який перевірено колегією суддів і з яким колегія суддів погоджується, за період з 14 травня 2019 року по 10 квітня 2023 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 62 793,59 грн - інфляційних втрат, 14 285,64 грн - 3% річних та 1 890 336 грн пені.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, оскільки розмір суми неустойки у вигляді пені за розрахунком позивача за зустрічним позовом становить 1 890 336 грн, що перевищує суму боргу 77 079,23 грн у двадцять чотири рази, а відповідач за зустрічним позовом є особою з інвалідністю ІІ групи, ветераном війни, колегія суддів вважає справедливим зменшити суму пені до розміру 3 000 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір у сумі 18 168 грн, тому, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 201,19 грн пропорційно задоволених позовних вимог позивача (800,79 (1 відсоток від задоволених позовних вимог)*1,5 = 1 201,19 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Лаврентьєв Дмитро Володимирович, задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , у зв`язку з несвоєчасним виконанням ОСОБА_2 вимог договору доручення від 10 лютого 2016 року,суму інфляційних втрат, яка за період з 14 травня 2019 року по 10 квітня 2023 року становить 62 793 (шістдесят дві тисячі сімсот дев`яноста три) грн 59 коп, суму трьох відсотків річних, яка за період з 14 травня 2019 року по 10 квітня 2023 року становить 14 285 (чотирнадцять тисяч двісті вісімдесят п`ять) грн. 64 коп та пеню в розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 201 (одна тисяча двісті одна) грн 19 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: