Провадження № 2/686/3795/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.

при секретарі Цибульській Г.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановив:

12 квітня 2024 року позивач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість за договором позики в сумі 59 065 грн. та 50 дол. США.

Позов обґрунтований тим, що 18 січня 2024 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики в простій письмовій формі на суму 59 065 грн. та 50 дол. США, яку відповідачка ОСОБА_3 зобов`язувалась повернути у строк до 01.04.2024 року згідно графіку повернення.

Проте, у вказаний строк відповідачка свої зобов`язання згідно наданої розписки не виконала, кошти не повернула, чим порушила своє грошове зобов`язання.

Отже, заборгованість відповідача становить: 61023 грн. = 59065 грн.+50 доларів США, які по курсу НБУ 39,16 грн. за долар станом на 12.04.2024 року і становить 1958 грн.

Сума штрафних санкцій становить 1% від суми залишку боргу за кожен день прострочення, що складає 6712,53 грн.

А тому, загальна сума заборгованості становить 67 735,53 грн. та судові витрати, що складаються із судового збору у сумі 1 211 грн. 20 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою суду від 19 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач не з`явилась. Представник позивача ОСОБА_1 вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити, розгляд справи продовжити у зв`язку із зловживанням відповідачкою її правами.

Відповідач, повідомлена про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явилася, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась.

Як вбачається із матеріалів справи, в даній справі було призначено справу до розгляду 7 разів: в судові засідання, призначені на 08.05.2024 року та 25.07.2024 року відповідач ОСОБА_3 не з`явилась, подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, щоб скористатись правом на правничу допомогу та перебуванням на лікуванні відповідно.

В судовому засіданні 14.08.2024 року відповідач ОСОБА_3 просила розгляд справи відкласти з метою ознайомлення із позовною заявою.

27.08.2024 року від представника відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 29.08.2024 року, у зв`язку із тим, що вона захворіла, проте, підтверджуючих документів не долучила.

26.09.2024 року судове засідання не відбулось у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги в м. Хмельницькому.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання призначене на 15.10.2024 року не з`явилась, подала до суду 14.10.2024 року через систему «Електронний суд» клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням представника в судовому засіданні в Хмельницькому апеляційному суді.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

У зв`язку із неодноразовим відкладенням розгляду справи за ініціативи сторони відповідача, з метою недопущенням порушення строків розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до висновку про продовження слухання справи за даною явкою сторін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

18 січня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики в простій письмовій формі на суму 59 065 грн. та 50 дол. США, що підтверджується оригіналом письмової розписки ОСОБА_3 .

Строк погашення заборгованості за договором зазначено 01 квітня 2024 року згідно графіку повернення.

Проте, на час розгляду справи у суді зобов`язання за договором не виконані, заборгованість не погашена, позичені відповідачкою кошти позивачу не повернуті.

Відтак, грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18).

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів.

Як вбачається із тексту розписки від 18.01.2024 року, в ній зазначено, що «Я, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одержала грошові кошти в борг в сумі 59 065 грн. + 50 доларів США від ОСОБА_2 та зобов`язуюсь повернути отримані гроші в повному обсязі до 01.04.2024 року, згідно графіку повернення, який є невід`ємною частиною до цієї розписки».

Отже, між позивачем та відповідачем дійсно виникли правовідносини щодо укладення договору позики та враховуючи правову природу розписки, з урахуванням тексту такої, суд приходить до висновку, що фактична передача коштів від кредитора до боржника відбулась, що й підтверджується цією розпискою.

Даних, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачу згідно розписки від 18.01.2024 року судом не встановлено.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.

Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлений розпискою строк не повернула, то таку суму боргу слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку.

Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 59065 грн. та 50 доларів США, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду, а саме 12.04.2024 (1 долар США-39,16 грн.), становить 1958 грн., а всього 61023 грн.

Таким чином з відповідача слід стягнути 61023,00 грн. основного богу згідно з Договором позики від 18.01.2024 року.

Окрім того, у разі недотримання графіку повернення грошових коштів відповідач відповідно до розписки зобов`язалась виплатити пеню в розмірі 1 % від суми залишку боргу на відповідний день прострочення за кожен день прострочення виплати.

Стосовно позовних вимог про стягнення штрафних санкцій в розмірі 6 712,53 грн., то суд зазначає наступне

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року й діє на цей час.

При цьому, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 у частині стягнення штрафних санкцій задоволенню не підлягають, а позов підлягає задоволенню частково, виключно в частині стягнення заборгованості за договором позики в загальній сумі 61023 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 525, 530, 526, 545, 1048, 1050 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 18.01.2024 року в розмірі 61 023 грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту рішення суду 21 жовтня 2024 року.

Суддя: О.М. Палінчак