Справа № 192/1436/24
Провадження № 2/192/540/24
Ухвала

Іменем України

16 липня 2024 року

Суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області Ковальчук Н.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановила:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просить:

розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 29 вересня 2017 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 772 серія НОМЕР_1 ;

після розірвання шлюбу залишити їй прізвище ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 20 червня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення недоліків, а саме десять днів з дня отримання ним копії ухвали, шляхом подання позовної заяви у новій редакції. Однією з підстав залишення позовної заяви без руху було те, що вона не містила відомостей про місце проживання чи перебування відповідача.

За інформацією про відповідача, наявною у позовній заяві, не видалось можливим визначити підсудність справи.

11 липня 2024 року від представника позивачки до суду надійшла заява про усунення недоліків. В уточненій позовній заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_2 є громадянином держави Ізраїль та проживає за адресою близького родича у державі Ізраїль, відповідач в Україні не має та не мав постійного місця проживання та зареєстрованого майна.

Окрім того, в уточненій позовній заяві вказано, що оскільки відповідач ОСОБА_2 не має місця проживання чи перебування, не майна та не відоме його зареєстрованим місце проживання чи перебування в Україні, то за аналогією закону дана справа підсудна Солонянському районному суду, оскільки позивачка ОСОБА_1 є громадянкою України та має постійне місце проживання на території юрисдикції Солонянського районного суду Дніпропетровської області, та має право на вибір підсудності за її вибором.

Перевіривши зазначену заяву, суд дійшов таких висновків.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, передбачає визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Так, відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Тобто, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України.

Разом з тим, як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 не має та не мав постійного місця проживання в Україні, тобто подружжя не мало спільного місця проживання, подружжя не має спільного особистого закону, про те, чи обрало подружжя право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, позивачка не повідомляє.

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається згідно зі статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Суд звертає увагу, що не відповідає наведеним законодавчим приписам посилання позивача на те, що оскільки відповідач не має місця проживання чи перебування, майна в Україні, то за аналогією закону дана справа підсудна Солонянському районному суду, оскільки позивачка є громадянкою України та має постійне місце проживання на території юрисдикції Солонянського районного суду Дніпропетровської області, та має право на вибір підсудності за її вибором.

Таким чином, позивачка після за залишення судом позовної заяви без руху та встановлення строку для виправлення недоліків позовної заяви повідомила суду, що відповідач є громадянином Ізраїлю, проживає за адресою близького родича в Ізраїлі, не мав та не має постійного місця проживання, зареєстрованого майна в Україні, однак не вказала обставин, які давали б підстави для висновку, що дана справа підсудна Солонянському районному суду Дніпропетровської області.

Окрім того, суд звертає увагу, що подана до суду заява про усунення недоліків не підписана, особою яка її подала.

За таких обставин суд доходить висновку, що відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України позову заяву потрібно повернути позивачу.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

постановила:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.В. Ковальчук