ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 липня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/715/24

Головуючий у першій інстанції - Кочура О. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1008/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2024 року (місце ухвалення - м. Новгород-Сіверський, дата складення повного тексту судового рішення - 10.06.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання. В обгрунтування позову посилалась на те, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який у 2006 році було розірвано та від якого сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що на підставі рішення суду ОСОБА_2 сплачував аліменти на утримання сина, проте у зв`язку з досягненням сином 18 років, аліменти на його утримання з відповідача натепер не стягуються.

Як зазначає позивачка, з 15.09.2022 син навчається у Відокремленому підрозділі «Шосткинський фаховий коледж імені Івана Кожедуба Сумського державного університету» на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, оскільки йому необхідні кошти на оплату за навчання, проживання за місцем навчання, проїзд до навчального закладу, на побутові витрати, придбання канцелярських товарів для навчання, необхідної літератури.

Також посилається, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 не працює, матеріальну допомогу отримує лише від позивачки, а угоди про добровільну сплату аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, з ОСОБА_2 досягнуто не було.

Посилаючись на положення ст. 199, 200, 201 СК України у позові ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання чи досягнення 23 років, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 04.06.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.03.2024, на період навчання до 30.06.2025, але не старше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання ОСОБА_3

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах сум платежу за один місяць, за період з 25.03.2024 по 23.04.2024.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання за фінансування за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб, тому така обставина вказує на наявність об`єктивних причин, що позбавляють повнолітню дитину сторін можливості працювати та утримувати себе самостійно, тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

При визначенні розмір аліментів судом враховано, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, вартість навчання, розмір прожиткового мінімуму, навчання на очній формі навчання та відсутність відомостей щодо матеріального становища відповідача, його заперечення щодо сплати аліментів у заявленому позивачкою розмірі, наявність на утриманні відповідача двох малолітніх дітей та дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір аліментів має бути зменшений до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Костюченко В.К. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Новгород-Сіверського районного суду від 04.06.2024, визначивши розмір аліментів на утримання повнолітнього ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі - 1200 грн на місяць, або зменшити розмір частки до 1/10 від заробітку.

За доводами апеляційної скарги, не заперечуючи обов`язку утримувати дитину, яка продовжує навчання, вважає, що рішення суду в частині способу стягнення аліментів та розміру постановлено через невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів скарги, заявник вказує, що суд визначив спосіб сплати аліментів в частці від заробітку без належного обґрунтування, при визначенні розміру аліментів (розміру частки) не врахував наявність у відповідача непрацездатних батьків, не вивчив, виходячи з наявності у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей та наявність непрацездатних батьків, можливості відповідача надавати допомогу та не з`ясував очікувані потреби повнолітньої дитини в такій допомозі.

Вважає, що висновок суду про визначення аліментів у частці від заробітку суд першої інстанції необґрунтовано застосував положення ст. 184 СК України, оскільки вказані положення до спірних правовідносин не застосовується, враховуючи, що положення ст. 201 СК України прямо виключають застосування ст. 184 СК України.

Як стверджує заявник, конструкція ст. 200 СК України зобов`язує суд розглянути в першу чергу спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, оскільки визначення аліментів в твердій грошовій сумі дає можливість визначити розмір аліментів виходячи саме з потреб повнолітньої дитини в матеріальній допомозі та можливості платника аліментів таку допомогу надавати (при визначенні аліментів на неповнолітню дитину питання потреб і можливостей, на відміну від визначення аліментів на повнолітню дитину, не з`ясовується).

За доводами скарги, у відзиві на позов були наведені доводи щодо сплати аліментів у твердій грошовій сумі з врахуванням потреб повнолітнього сина позивача: відповідач запропонував визначити аліменти в розмірі, достатньому для оплати навчання - 1200 грн на місяць, що становить 14400 грн на рік (річна вартість плати за навчання) і такий розмір допомоги є достатнім, враховуючи дистанційне навчання та зайняття фрілансом.

Вважає безпідставним застосування судом положень ст. 184 СК України про визначення аліментів в грошовій сумі лише за заявою стягувача до спірних правовідносин, оскільки не було враховано, що на утриманні відповідача перебувають неповнолітні діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також непрацездатні батьки які отримують мінімальні доходи - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , чим порушив правило ст. 182 СК України.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду учасниками справи подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.02.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Новгород-Сіверського районного управління юстиції Чернігівьскої області, (а.с.6).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , було розірвано 12.09.2006 року, актовий запис № 65 (а.с.7).

За матеріалами справи, позивачка третій шлюб уклала 24.03.2023 з ОСОБА_9 , актовий запис №30 від 24.03.2024, внаслідок чого змінила своє прізвище на « ОСОБА_10 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , актовий запис № 30 (а.с.8).

З копії акту обстеження житлово-побутових умов від 12.03.2024, складеного депутатом Новгород-Сіверської міської ради ОСОБА_11 в присутності сусідів-свідків, убачається, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час фактично проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Згідно довідки № 17/К від 01.02.2024, ОСОБА_3 являється здобувачем фахової передвищої освіти Відокремленого структурного підрозділу «Шосткинський фаховий коледж імені Івана Кожєдуба Сумського державного університету», ІІ курсу, денної форми навчання, групи ЕІ-22с, по спеціальності «Електроенергетика, електротехніка, та електромеханіка». Навчається з 15.09.2022 за рахунок коштів фізичних і юридичних осіб. Не знаходиться на повному державному утриманні. Закінчує навчання 30.06.2025 (а.с.10).

Загальна вартість навчання, згідно наявної в матеріалах справи копії договору № 155 від 15.09.2022, становить 43400 грн, в тому числі за періодами навчання: 2022/2023 навчальний рік - 13700 грн; 2023/2024 навчальний рік - 14300 грн; 2024/2025 навчальний рік - 15400 грн (а.с.11-12).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання за фінансування за рахунок коштів фізичних та /або юридичних осіб і така обставина вказує на наявність об`єктивних причин, що позбавляють повнолітню дитину сторін можливості працювати та утримувати себе самостійно, тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання, у зв`язку з чим вимоги позивачки про стягнення аліментів в даному випадку є законними та обґрунтованими.

При визначенні розмір аліментів судом враховано, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, вартість навчання, розмір прожиткового мінімуму, навчання на очній формі навчання та відсутність відомостей щодо матеріального становища відповідача, його заперечення щодо сплати аліментів у заявленому позивачкою розмірі, наявність на утриманні відповідача двох малолітніх дітей та дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір аліментів має бути зменшений до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Апеляційний суд погоджуєть з правильним висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продожує навчання, проте не може погодитись з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, які слід стягувати з відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За правилами ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 , який на день звернення до суду не досягнув 23 років, навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Шосткинський фаховий коледж імені Івана Кожедуба Сумського державного інверситету» на денній формі навчання, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Відповідач визнає та не заперечує свій обов`язок щодо утримання сина, який продовжує навчання, але не погоджується із стягненням з нього аліментів саме у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить врахувати, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 24, 25) та непрацездатні батьки які отримують мінімальні доходи - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 21, 22, 23, 29).

Апеляційний суд враховує, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що на утриманні ОСОБА_2 перебувають неповнолітні діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зареєстровані та проживають з відповідачем (а.с. 22).

Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, колегія суддів апеляційного суду враховує, що при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, судом першої інстанції не враховано, що відповідач не відмовляється від обов`язку утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, разом з тим за рахунок свого доходу відповідач здійснює утримання ще двох дітей малолітніх дітей та має непрацездатних батьків.

Обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання не може покладатися повністю на одного з батьків.

Крім того, апеляційний суд враховує, що в силу положень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.95.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатись після досягнення повноліття виникає незалежно від форми навчання.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що частково заслуговують на увагу доводи відповідача щодо помилково визначеного розміру аліментів на утримання повнолітньої сина, який продовжує навчання, та, на думку колегії суддів, з ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, саме такий розмір аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості, буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Відповідно до статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не є сталим і може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тому апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про можливість сплачувати аліменти саме у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідають встановленим обставинам справи.

Необгрунтованими є доводи скарги про неврахування судом положень ст. 200 СК України щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відповідачем не надано жодних доказів стосовно місця його роботи, посади та розміру доходу, а також відповідної інформації про наявність у нього на праві власності рухомого чи нерухомого майна, які, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, мали б ураховуватися при визначенні розміру аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення розміру аліментів у частці від заробітку відповідача, оскільки у випадку вирішення питання про присудження аліментів, суд може лише змінити розмір заявлених позивачем вимог з урахуванням матеріального становища, сімейного стану чи стану здоров`я платника аліментів, але не змінити спосіб іх стягнення, оскільки спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом лише у випадку вже раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав при поданні відповідного позову отримувачем аліментів. Звертаючись до суду з позовом позивачка просила стягнути аліменти не у твердій сумі, а у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Беручи до уваги неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, апеляційний суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 слід змінити, зменшивши розмір аліментів до стягнення з відповідача на користь позивачки із 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до 1/8 частки.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За подання позовної заяви до сплати належав судовий збір у розмірі 1211,20 грн. ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Оскільки апеляційний суд змінює розмір стягнутих аліментів, зменшуючи їх, належить також змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору, зменшивши його суму з 1211,20 грн до 605,60 грн.

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_2 сплачено 1453,44 грн судового збору (а.с. 49 зворот) з урахування подання апеляційної скарги в електронному вигляді на підставі положень ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених вимог, останньому належить компенсувати у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 726,72 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2024 року змінити, зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів з 1/6 частини до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) та розмір стягнутого судового збору, зменшивши суму з 1211,20 грн до 605,60 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 726,72 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 12.07.2024.

Головуючий Судді :