РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області

в особi головуючої суддi Панас О.В.

при секретарі судового засідання Ющишиній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину .

Просила стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 14.10.2024 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.06.2022 року уклала шлюб із відповідачем по справі, про що Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис за №1017.

Від спільного проживання з відповідачем мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №10934 від 30.04.2024 року, вона з сином та відповідачем зареєстровані та проживають за адресою в АДРЕСА_1 . Однак, відповідач, без будь-яких на те причин, самоусунувся від утримання спільного сина. Таким чином, їхній син перебуває на її повному утриманні. Крім того, саме вона займається вихованням дитини, переймається його здоров`ям та забезпеченням всім необхідним.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, згідно поданої до суду заяви (вх.№64989/24-вх. від 18.11.2024) просила розглянути справу без участі сторони позивача, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до початку судового засідання подав заяву (№ 58873/24-вх. від 21.10.2024) згадно якої позовні вимоги визнав, не заперечив проти задоволення позову, розгляд справи провести у його відсутність.

Суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутність сторін.

Ухвалою суду від 16.10.24 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження у справі, призначене судове засідання з викликом сторін.

Дослідивши надані письмові докази, та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 01.06.2022 року ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 зареєстрованим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1017.

Від спільного проживання з відповідачем мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно актового запису № 275, зареєстрованого Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області.

З оглянутої судом довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №10934 від 30.04.2024 року вона, син та відповідач зареєстровані та проживають за адресою в АДРЕСА_1 .

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4).

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум на дитину у віці до 6 років становить 2563 грн., 50 % якої становить 1281,50 грн., та є гарантованою державою мінімальною сумою коштів на дитину відповідного віку.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька.

Позивачка не подала до суду будь-яких доказів для встановлення її щомісячного доходу, а судом таких доказів встановлено не було.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Враховуючи встановлені по справі обставини,обов`язку батька щодо утримання дитини, та з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, з урахуванням достовірно встановлених доказів у справі, позиції відповідача, який позов визнав, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення .

Суд вважає, що згідно положень СК України, встановлених судом достовірних доказів слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 14.10.2024 року.

Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 14.10.2024 по 14.11.2024 - допустити до негайного виконання.

Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 1211,20 грн. від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 14.10.2024 року.

Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 14.10.2024 по 14.11.2024 - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. в прибуток державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення виготовлене 21.11.2024

Суддя О.В.Панас