УХВАЛА

11 липня 2024 року

м. Київ

справа № 489/673/23

провадження № 61-7211св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про долучення доказів до справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року.

Ухвалою від 06 червня 2024 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі, витребував справу з Ленінського районного суду м. Миколаєва.

У червні 2024 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

У червні 2024 року суд отримав заяву ОСОБА_1 про долучення доказів до матеріалів справи.

Вивчивши подане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє у порядку та межах, визначених процесуальним законом, його повноваження врегульовано правилами Глави 2 Розділу V «Касаційне провадження» ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, здійснює перевірку дотримання судами норм процесуального і матеріального права.

Отже, Верховний Суд не здійснює переоцінку доказів, на підставі яких ухвалені судові рішення, та не здобуває нові на підтвердження чи спростування обставин справи. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Вирішення питання про витребування письмових доказів та/або долучення доказів до матеріалів справи у межах касаційного провадження правилами зазначеної глави ЦПК України не передбачено та до компетенції Верховного Суду не відноситься. Суд касаційної інстанції не може досліджувати нові докази, які стосуються суті спору.

Враховуючи вищезазначене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про долучення письмових доказів

Керуючись статтями 260, 261, 400 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про долучення доказів до справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров