УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді Кучиної Н.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову у справі, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню № 60879486 з примусового виконання виконавчого листа № 569/12385/19, виданого 05.12.2019 року Рівненським міським судом Рівненської області до вирішення питання по суті позовних вимог.

Обґрунтовуючи зазначену заяву ОСОБА_1 вказує на те, що до Рівненського міського суду ним подано позовну заяву про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів. Станом на момент подачі позову, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження йому стало відомо про наявну заборгованість по сплаті аліментів, тому державним виконавцем було вжито заходів щодо забезпечення зобов?язання. З матеріалів виконавчого провадження йому крім того, стало відомо, що питанням стягнення аліментів та зверненням виконавчого листа по стягненню аліментів займався представник його колишньої дружини, адвокат. В матеріалах справи наявна заява про прийняття виконавчого листа до виконання, проте відсутній розрахунковий рахунок (вказаний картковий рахунок) на який слід перераховувати кошти. Тому на сьогодні стягнення, що відбувається за вказаним зобов?язанням акумулюються на рахунку виконавчої служби. Спроби з?ясувати яким чином здійснити перерахунок коштів виявились марними, виконавець повідомив, що не може з нею зв?язатись.

Дослідивши матеріали вказаної заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що у задоволені зазначеної заяви, слід відмовити з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень. Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно частини 3статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Положеннями частин 2 та 3 статті 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості потрібні для забезпечення позову; забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позовурозглядаючи заяву про забезпечення позову, судмає з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У відповідності частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Положеннями пункту 6 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

В свою чергу, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 60879486, заявником у судовому порядку не оскаржується виконавчий документ № 569/12385/19, виданого 05.12.2019 року Рівненським міським судом Рівненської області.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що викладені у заяві про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні, заходи забезпечення не можуть бути застосовані, оскільки їх застосування ставиться у залежність від наявності факту оскарження боржником у судовому порядку виконавчого документу. В свою чергу відсутність обставин зазначеного оскарження унеможливлює застосування судом такого виду забезпечення позову, як зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа.

Крім того, суд зауважує, що зупинення стягнення у виконавчому проваджені, призводить до зупинення виконання судового рішення, яке є обов`язковим до виконання в силу положень статті 129 Конституції України та статті 18 ЦПК України, що є неприпустимим. При цьому, як зазначено в пункті 2 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до згідно абзацу 3 пункту 4 даної постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 р. у справі № 211/129/18-ц (провадження № 61-45969 св18). Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З даного приводу суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

З урахуванням наведеного застосування такого виду забезпечення позову, як зупинення стягнення у виконавчому провадженні у даному випадку безумовно вплине на законні права та інтереси дитини, в частині реалізації права останнього на отримання аліментів, що є не припустимим в силу приписів статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ.

Суд також зауважує, що згідно частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 р. у справі № 759/119/18 (провадження № 61-48726св18).

З урахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що забезпечення даного позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами в обраний ОСОБА_1 спосіб є вирішенням справи по суті, що в свою чергу є неприпустимим в силу приписів частини 10 статті 154 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у спосіб, про який зазначає заявник. Інших обставин, які б вбачались з матеріалів заяви та надавали обґрунтовані підстави для вжиття судом заходів забезпечення позову, які були б передбачені нормами Цивільного процесуального кодексу України та не суперечили їм, заявник не зазначив.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153,260,261,263 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ від 22.12.2006 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.Г. Кучина