КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5537/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 374/302/15-ц

28 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 27 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Козіної С.М., у цивільній справі за позовом Ржищівської міської ради Київської області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками якої є: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,-

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року Ржищівська міська рада Київської області звернулась з позовм до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що в лютому 2015 року до Ржищівської міської ради Київської області надійшло колективне звернення жителів АДРЕСА_1 (всього 35 осіб), з вимогою зобов`язати громадянку ОСОБА_1 - відповідача у справі, знести самочинно побудовані на землях загального користування об`єкти та споруди. У якості доказу, що підтверджує факт неправомірності зазначених вище дій відповідача, громадянами до свого звернення додано висновок судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі 374/181/13-ц, складений 04 серпня 2014 року, в якому, зокрема, зазначено: «Межа між земельною ділянкою ОСОБА_1 та проїздом загального користування не відповідає встановленим в державному акті на право власності на земельну ділянку серії КВ №112158 конфігурації та фактичному користуванню ОСОБА_1 ». Окрім того, даним висновком експертизи встановлено, зі сторони проїзду загального користування в державному акті лише один незначний поворот, а фактично є три незначні повороти та зміщення в сторону проїзду, відстань від кутового повороту (воріт) до межі сусідньої земельної ділянки гр. ОСОБА_6 відповідно до державного акту становить 3,73 м., а фактично 4,43 м., що на 0,7 м. більше та налягає на проїзд. Загальна площа земельної ділянки, що фактично використовується ОСОБА_1 за рахунок проїзду складає 15 кв.м.

Експертом складено кадастровий план вищезазначеної земельної ділянки із зазначенням площі, що налягає на проїзд (схема 1, додаток № 1 висновку). Фактична межа між земельною ділянкою, яка перебуває у власності відповідача згідно зазначеного вище державного акта, та проїздом загального користування самовільно зайнятим нею, повинна проходити, як зазначено в додатку 1 до даного висновку, тобто від точки «2» на 13,62 м. в точку «3» на 14,28 м. до кута сполучення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в точку «4».

Як вбачається з висновку судової земельно-технічної експертизи, складеного 04 серпня 2014 року, відповідачем самовільно зайнято територію проїзду загального користування по АДРЕСА_1 , яка відноситься до земель комунальної власності і не може передаватись у приватну власність.

З метою досудового врегулювання спору виконавчий комітет Ржищівської міської рада Київської області звернувся до відповідача з листом, у якому просив в тижневий строк звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом приведення фактичного користування земельною ділянкою у відповідність до державного акту серії КВ №112158 від 22.09.2003 року. Вимога, викладена у зазначеному листі, відповідачем була проігнорована.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 374, 386, 391 Цивільного кодексу України ст. 83, 91, 125, 152, 158, 212 Земельного кодексу України, ст. 11 ЦПК України, позивач просив суд:

визнати незаконними дії ОСОБА_1 щодо самовільного зайняття нею земельної ділянки, що перебуває у спільному користуванні громадян міста по АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_1 повернути до земель територіальної громади міста Ржищів самовільно зайняту нею земельну ділянку, а саме: проїзд загального користування по АДРЕСА_1 , шляхом приведення фактичного користування ОСОБА_1 земельною ділянкою у відповідність до державного акту серії КВ №112158 від 22.09.2003, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 749;

зобов`язати ОСОБА_1 відновити стан самовільно зайнятої земельної ділянки відповідно до меж земельної ділянки, зазначеної в державному акті серії КВ АДРЕСА_1 , який існував до порушення відповідачем прав Ржищівської міської ради Київської області.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 27 жовтня 2023 року позов Ржищівської міської ради Київської області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки задоволено.

Визнано незаконними дії ОСОБА_1 щодо самовільного зайняття нею земельної ділянки що перебуває у спільному користуванні громадян міста по АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути до земель територіальної громади міста Ржищів самовільно зайняту нею земельну ділянку, а саме: проїзд загального користування по АДРЕСА_1 , шляхом приведення фактичного користування ОСОБА_1 земельною ділянкою у відповідність до державного акту серії КВ №112158 від 22.09.2003, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 749.

Зобов`язано ОСОБА_1 відновити стан самовільно зайнятої земельної ділянки відповідно до меж земельної ділянки, зазначеної в державному акті серії КВ АДРЕСА_1 , який існував до порушення відповідачем прав Ржищівської міської ради Київської області.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ржищівського міського суду Київської області від 27 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Ржищівської міської ради до ОСОБА_7 , треті особи без самостійних вимог, ОСОБА_3 ОСОБА_2 про визнання незаконними дій та зобов`язання повернути самовільно зайняту земельну ділянку відмовити повністю.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, висновки суду є помилковими та грунтуються на недопустимих доказах, а викладені в рішенні обставини та доводи не відповідають дійсним обставинам справи.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що підстави незаконності і (або) необґрунтованості рішення суду будуть зазначені в доповненнях до цієї апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_1 протягом строку на апеляційне оскарження не скористалась своїм процесуальним правом, визначеним статтею 364 ЦПК України, на подання доповнень на апеляційну скаргу.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи - позивача Ржищівської міської ради Київської області та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не надходили.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

У письмових поясненнях позивач Ржищівська міська рада Київської областіпросила залишити рішення Ржищівського міського суду Київської області від 27 жовтня 2023 року без змін (а.с. 103-107 том 8).

Зазначає, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції. Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного окремо, а також достатність і взаємнй зв?язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

02 квітня 2024 року позивач у справі Ржищівська міська рада Київської області повідомила суд про те, що третя особа у справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , із долученням копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області від 25 грудня 2023 року.

В порядку забезпечення апеляційного провадження у справі для вирішення питання про залучення до участі у справі правонаступника третьої особи у справі ОСОБА_3 , колегією суддів Київського апеляційного суду постановлена протокольна ухвала від 08 липня 2024 року про витребування із Ржищівської державної нотаріальної контори інформації про заведення спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_3 відповідними органами (державними і приватними нотаріусами) за останнім місцем проживання третьої особи.

Із відповіді Ржищівської державної нотаріальної контори від 20 вересня 2024 року № 197/01-16 вбачається, що 22 березня 2024 року Ржищівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа щодо спадкового майна померлої ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) за заявами про прийняття спадщини її дочок: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.151 том 7).

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року залучено до участі у справі правонаступника (ів) третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили скаргу задовольнити.

Представник позивача Ржищівської міської ради Київської області та треті особи ОСОБА_2 , правонаступники ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з?явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

Від представника позивача Ржищівської міської ради Київської області - Наталії Пархомець на адресу суду апеляційної інстанції 28 жовтня 2024 року надійшло клопотання про проведення засідання без участі представника позивача.

Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв?язку із неявкою цієї особи до суду.

Відповідності до вимог статті 128, 130, 211, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника позивача та третіх осіб ОСОБА_2 , правонаступників третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., поясненння сторони відповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримала у спадок після смерті ОСОБА_9 житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, що знаходиться на території Ржищівської міської Ради Київської області, загальною площею 0,10 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25 червня 2003 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 76 -77, 78 том 1).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 червня 2003 року Ржищівською міською радою Київської області 22 вересня 2003 року видано ОСОБА_1 державний акт серії КВ № 112158 на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 690150001, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 749 (а.с. 11 том 2).

Технічна документація по складанню державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку та господарських будівель ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 була виготовлена ДП "Ржищівське регіональне земельно-кадастрове бюро" Київського регіонального центру ДЗК у 2003 році (а.с. 73-85 том 1).

Відповідно до зведеного плану ділянок землекористувачем сусідньої ділянки є ОСОБА_3 (третя особа у справі). Землекористувачем по відношенню до земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , та розділяється проїздом загального користування, є ОСОБА_2 (третя особа у справі) - а.с. 12 том 2.

15 липня 2015 року жителі АДРЕСА_1 повторно звернулися з колективним зверненням до Ржищівського міського голови та депутатів Ржищівської міської ради з вимогою зобов`язати громадянку ОСОБА_1 знести самочинно побудовані на землях загального користування об`єкти та споруди (а.с.4 том 1).

До звернення було долучено висновок № 099-СБ/14 судової земельно-технічної експертизи, складений 04 серпня 2014 року ТОВ КФ "Ріва".

У позасудовому порядку Виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області звернувся до ОСОБА_1 з листом № 4-29/81 від 02 квітня 2015 року, в якому просив ОСОБА_1 у тижневий строк звільнитисамовільно зайняту земельну ділянку шляхом приведення фактичного користування земельною ділянкою у відповідність до державного акту серії КВ № 112158 від 22 вересня 2003 року (а.с. 18 том 1). Вимога, викладена у зазначеному листі, відповідачем була проігнорована.

Згідно довідки Відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Виконавчого комітету Ржищівської міської ради № 05-10-14/232 від 26 грудня 2022 року, згідно розпорядження Ржищівського міського голови № 81 від 19 лютого 2016 року "Про перейменування існуючих та найменування нових АДРЕСА_1 (а.с. 173 атом 6).

Із досліджених письмових доказів судом встановлено, що згідно з висновком № 099-СБ/14 судової земельно-технічної експертизи, складеного 04 серпня 2014 року ТОВ КФ "Ріва"в рамках розгляду цивільної справи № 374/181/13-ц, межа між земельною ділянкою ОСОБА_1 і земельною ділянкою ОСОБА_3 , відповідає встановленим в державному акті на право власності на земельну ділянку серії КВ № 112158 конфігурації та фактичному користуванню ОСОБА_1 . Межа між земельною ділянкою ОСОБА_1 та проїздом загального користування, не відповідає встановленим в державному акті на право власності на земельну ділянку серії КВ № 112158 конфігурації та фактичному користуванню ОСОБА_1 (а.с. 5-17том 1).

Крім даного висновку експертизи, не відповідність конфігурації межі між земельною ділянкою ОСОБА_1 та проїздом загального користування, зазначеній в державному акті та яка фактично перебуває в користуванні ОСОБА_1 , підтверджується іншими письмовими доказами у справі, а саме: копією технічної документації (а.с. 73-85 том 1), згідно з якою на даній межі розташовується три поворотні точки та, відповідно, три межові знаки; кадастровим планом земельної ділянки ОСОБА_1 , складеним ПП "Єдиний Центр" (а.с. 222-224 том 3), згідно з яким на даній межі вже шість поворотних точок.

Ухвалою суду від 04 грудня 2015 року у справі було призначено земельно-технічну експертизу (а.с. 137-138том 1).

З висновку експерта за результатами проведення призначеної судом у справі комісійної судової земельно-технічної експертизи № 38/17 від 05 лютого 2019 року вбачається, що фактичний, визначений існуючими межовими парканами, порядок користування земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 112158, кадастровий номер :69:015:0001, площею 0.10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої по АДРЕСА_1 , не відповідає правовстановлюючим документам та даним публічної кадастрової карти. Фактично, вказана земельна ділянка займає на місцевості місце, відмінне від визначеного даними земельного кадастру. Дана ситуація проілюстрована в дослідницькій частині на мал. 6. Фактична, визначена фахівцями ПП «Єдиний центр» площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 складає 1043 кв.м., що більше визначеної державним актом на право власності вказаною земельною ділянкою на 43 кв.м.

Фактично, ОСОБА_1 користується земельною ділянкою, місце розташування якої не відповідає даним, визначеним державним актом на право власності та кадастровим номером, який присвоєно ділянці на підставі вказаного державного акту. Ця обставина може бути викликана технічною помилкою, про наявність якої зазначено в матеріалах справи (а.с. 71, 72, том 3). Будівлі та споруди побудовані ОСОБА_1 станом на даний час повністю виходять за межі земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 112158, кадастровий номер 690150001, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої по АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 користується земельною ділянкою, місце розташування якої не відповідає даним, визначеним державним актом на право власності та кадастровим номером, який присвоєно ділянці на підставі вказаного державного акту (а.с. 228-244 том 3).

Відповідач ОСОБА_1 не заперечувала факт наявності технічної помилки в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий № 690150001, що перебуває у її власності, і вказані обствини також підтверджуються копією заяви ОСОБА_1 від 19 січня 2017 року до Управління Держгеокадастру Кагарлицього району Київської області; копією повідомлення про виявлення технічної помилки фізичною або юридичною особою від 19 січня 2017 року; копією відповіді на заяву від 07 лютого 2017 року (а.с. 50-53 том 3).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову Ржищівської міської ради Київської області про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що факт вчинення перешкод у здійсненні позивачем свого права користування земельною ділянкою, яка є проїздом загального користування, з боку відповідача є доведеним. Дослідженими доказами підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну ділянку загального користування (проїзд), який відповідно до ч. 4 статті 83 ЗК України належить до земель комунальної власності, що не можуть перебувати у власності або користуванні відповідачки, а відтак, позов слід задовольнити та зобов`язати ОСОБА_1 повернути до земель територіальної громади міста Ржищів самовільно зайняту нею земельну ділянку, а саме: проїзд загального користування по АДРЕСА_1 та відновити стан самовільно зайнятої земельної ділянки відповідно до меж земельної ділянки, зазначеної в державному акті серії КВ № 112158.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України та частини першоїстатті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власностіє непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Пунктом «а» частини четвертої статті 83 ЗК України передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

За змістом статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані, серед іншого, забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

У той же час, частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який, на відміну від інших способів закріплює, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Підставою для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/1279/17, від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 914/1521/17.

Звертаючись до суду з указаним позовом, Ржищівська міська рада Київської області посилалась на те, що вона, як власник земель комунальної власності загального користування в межах населеного пункту,має право на забезпечення права проходу (проїзду) до нього, яке, на думку позивача, порушено відповідачем. Позивач виявив, що межа між земельною ділянкою ОСОБА_1 та проїздом загального користування, не відповідає встановленим в державному акті на право власності на земельну ділянку серії КВ №112158 конфігурації та фактичному користуванню ОСОБА_1 . Загальна площа земельної ділянки, що фактично використовується ОСОБА_1 за рахунок проїзду складає 15 кв.м.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 690150001, що підтверджується державним актом серії КВ № 112158 від 22 вересня 2003 року, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 749 (а.с. 11 том 2).

У листі № 4-29/81 від 02 квітня 2015 року Виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області повідомлено ОСОБА_1 щодо порушення меж та права користування проїздом загального користування по указаній вулиці.

Наявність цих порушень також підтверджена висновком № 099-СБ/14 від 04 серпня 2014 року судової земельно-технічної експертизи, складеним експертом ТОВ КФ "Ріва"Заіменко В.О., за яким межа між земельною ділянкою ОСОБА_1 та проїздом загального користування, не відповідає встановленим в державному акті на право власності на земельну ділянку серії КВ № 112158 конфігурації та фактичному користуванню ОСОБА_1 . Загальна площа земельної ділянки, що фактично використовується ОСОБА_1 за рахунок проїзду складає 15 кв.м. (а.с. 5-17 том 1).

Експертиза проведена в рамках розгляду іншої цивільної справи № 374/181/13-ц, містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні № 374/302/15-ц (у справі, яка переглядається); висновок складений особою, яка є атестованим судовим експертом, що відповідає положенням статті 102 ЦПК України, та містить відомості про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відхиляючи заяву ОСОБА_1 від 31 березня 2016 року, в якій остання просила визнати неналежним доказом даний висновок судової земельної технічної експертизи, суд першої інстанції вірно виходив з того, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що окрім даного висновку експертизи № 099-СБ/14 від 04 серпня 2014 року, не відповідність конфігурації межі між земельною ділянкою ОСОБА_1 та проїздом загального користування, зазначеній в державному акті та яка фактично перебуває в користуванні ОСОБА_1 , підтверджується іншими письмовими доказами у справі, а саме: копією технічної документації (а.с. 73-85 том 1), згідно з якою на даній межі розташовується три поворотні точки та відповідно три межові знаки; кадастровим планом земельної ділянки ОСОБА_1 , складеним ПП "Єдиний Центр" (а.с. 222-224 том 3), згідно з яким, на даній межі вже шість поворотних точок.

Також ухвалою суду від 04 грудня 2015 року у справі, яка переглядається, було призначено земельно-технічну експертизу (а.с. 137-138 том 1).

З висновку експерта ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «Юрекс» № 38/17 від 05 лютого 2019 рокуза результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи вбачається, що фактичний, визначений існуючими межовими парканами, порядок користування земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 112158, кадастровий номер :69:015:0001, площею 0.10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої по АДРЕСА_1 , не відповідає правовстановлюючим документам та даним публічної кадастрової карти. Фактично, вказана земельна ділянка займає на місцевості місце, відмінне від визначеного даними земельного кадастру. Дана ситуація проілюстрована в дослідницькій частині на мал. 6. Фактична, визначена фахівцями ПП «Єдиний центр» площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 складає 1043 кв.м., що більше визначеної державним актом на право власності вказаною земельною ділянкою на 43 кв.м.

Фактично, ОСОБА_1 користується земельною ділянкою, місце розташування якої не відповідає даним, визначеним державним актом на право власності та кадастровим номером, який присвоєно ділянці на підставі вказаного державного акту. Ця обставина може бути викликана технічною помилкою, про наявність якої зазначено в матеріалах справи (а.с. 71, 72, том 3). Будівлі та споруди побудовані ОСОБА_1 станом на даний час повністю виходять за межі земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 112158, кадастровий номер 690150001, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої по АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 користується земельною ділянкою, місце розташування якої не відповідає даним, визначеним державним актом на право власності та кадастровим номером, який присвоєно ділянці на підставі вказаного державного акту (а.с. 228-244 том 3).

Під час судового розгляду справи відповідач ОСОБА_1 не заперечувала факт наявності технічної помилки в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий № 690150001, що перебуває у її власності, і вказані обставини також підтверджуються копією заяви ОСОБА_1 від 19 січня 2017 року до Управління Держгеокадастру Кагарлицього району Київської області; копією повідомлення про виявлення технічної помилки фізичною або юридичною особою від 19 січня 2017 року; копією відповіді на заяву від 07 лютого 2017 року (а.с. 50-53 том 3).

В матеріалах справи наявне повідомлення про усунення порушення вимог законодавства у сфері земельних відносин, направлене ОСОБА_1 виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області листом № 4-29/81 від 02 квітня 2015 року, згідно з яким відповідачу необхідно у тижневий строк звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом приведення фактичного користування земельною ділянкою у відповідність до державного акту серії КВ № 112158 від 22вересня 2003 року (а.с. 18 том 1). Вимога, викладена у зазначеному листі відповідачем була проігнорована.

Встановивши, що ОСОБА_1 чинить перешкоди Ржищівській міській раді Київської області, як власнику (розпоряднику) земель комунальної власності, у користуванні належною їй земельною ділянкою загального користування(проїзду/проходу) шляхом фактичного користування земельною ділянкою, у тому числі, за рахунок проїзду, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Урахувавши наявність порушень прав позивача, як власника земель загального користування, положення частини другоїстатті 386 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним і достатнім способом захисту прав позивача є заборона вчинення відповідачем дій, які можуть порушити його права, зокрема:слід зобов`язати ОСОБА_1 повернути до земель територіальної громади міста Ржищів самовільно зайняту нею земельну ділянку, а саме: проїзд загального користування по АДРЕСА_1 , шляхом приведення фактичного користування ОСОБА_1 земельною ділянкою у відповідність до державного акту серії КВ №112158 від 22 вересня 2003 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 749; зобов`язати ОСОБА_1 відновити стан самовільно зайнятої земельної ділянки відповідно до меж земельної ділянки, зазначеної в державному акті серії КВ АДРЕСА_1 , який існував до порушення відповідачем прав Ржищівської міської ради Київської області.

Доводи відповідача, наведені в апеляційної скарги, зазначені під час судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Ржищівського міського суду Київської області від 27 жовтня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення без змін, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 27 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: