Справа № 158/2533/24 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч Ю. Л.
Провадження № 22-ц/802/954/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастухова Наталія Володимирівна, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу земельних ділянок, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на те, що 29 квітня 2021 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики за № 01/21 на суму еквівалентну 60000 доларів США, на строк до 29 листопада 2021 року. Оскільки у встановлений умовами вказаного договору строк позичальник ОСОБА_2 грошові кошти йому не повернув,то рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2023 року з останнього на його користь було стягнуто борг в сумі 2296361 грн 80 коп.

Також позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_2 , впродовж 2023 року, саме з метою унеможливлення виконання вищевказаного судового рішення, відчужив все своє рухоме та нерухоме майно. Зокрема уклав договори: купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2 га, кадастровим номером :03:000:0796 від 31 березня 2023 року; купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1 га, кадастровим номером :03:000:00804 від 31 березня 2023 року з відповідачем ОСОБА_3 , які у подальшому були зареєстровані у відповідному порядку.

Враховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними зазначені вище договори купівлі-продажу земельних ділянок, скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_3 на вказані земельні ділянки та відновити у даному реєстрі записи про право власності відповідача ОСОБА_2 на ці земельні ділянки.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 серпня 2024 року дану позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, неповно з`ясував обставини справи та порушив норми процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 , вважаючи оскаржувану ухвалу такою, що прийнята місцевим судом з додержанням норм процесуального права, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 серпня 2024 року у встановлений судом строк.

Такий висновок суду є правильний.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 серпня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано йому строк для усунення недоліків, оскільки позовна заява не відповідала вимогам передбаченим п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Зокрема, у позовній заяві останній не вказав місце проживання чи перебування відповідача ОСОБА_3 , що робить неможливим повідомлення її про розгляд справи та надіслання позовної заяви з додатками і безпосередньо впливає на вирішення питання щодо територіальної підсудності справи.

Копію ухвали суду від 09 серпня 2024 року про залишення позовної заяви без руху було направлено через електронний кабінет заявника ОСОБА_1 12 серпня 2024 року та отримано останнім в цей же день, що підтверджується відповідною довідкою суду наявною в матеріалах справи.

Однак вимогу суду щодо надання інформації про місце проживання чи перебування відповідача ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 не виконав натомість 13 серпня 2024 року надіслав до суду заяву, у якій зазначив, що до позовної заяви ним було додано клопотання про витребування доказів, а саме оспорюваних договорів купівлі-продажу земельних ділянок, з метою отримання, крім іншого інформації щодо повної ідентифікації відповідача ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з вимогами частини дев`ятої статті 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

За приписами пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Згідно з частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 185 ЦПК України).

За приписами частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Таким чином суд першої інстанції встановивши, що позивачем не було усунуто недоліки, оскільки подана позовна заява за змістом і формою не відповідала вимогам процесуального закону, дійшов вірного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Аналогійний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у цивільній справі № 367/2289/22.

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Суд також зазначає, що Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Суд нагадує, що національні органи влади, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення внутрішнього законодавства, їх роль обмежується перевіркою відповідності результатів такого тлумачення Конвенції. Це стосується, зокрема, тлумачення судами процесуальних норм, таких як строки подання документів або подання апеляцій (рішення у справі «Кунерт проти Польщі», заява № 8981/17, від 04 квітня 2019 року).

Отже, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції поінформував позивача ОСОБА_1 про обов`язок виправити недоліки вказаної позовної заяви, а саме привести її зміст та форму відповідно до вимог статті 175 ЦПК України.

Оскільки, зазначені вимоги суду ОСОБА_1 не виконав, то на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та перешкоджає і обмежує право позивача на доступ до правосуддя, колегія суддів не бере до уваги з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена ним з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і на її законність не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 серпня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена у касаційному порядку впродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді