Справа № 489/2488/22
Провадження № 2/489/104/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

за участі:

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Губницької-Степанової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , відповідно до якого просив суд в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя виділити йому у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову посилається на те, що сторони 28.01.2011 зареєстрували шлюб, на час звернення до суду із позовом про поділ майна в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебувала справа про його розірвання.

В період шлюбу за спільні кошти сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 , власником якої за взаємною згодою подружжя записана ОСОБА_1 , яка є відповідачем у справі. Позивач вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю і бажає зареєструвати право на належну йому частку, проти чого заперечує відповідач, тому змушений звернутись до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.09.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.09.2022 накладено арешт на 1/2 частку кв. АДРЕСА_1 .

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.10.2022 витребувано у ПН ММНО ОСОБА_3 копію договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 від 19.10.2016, а також копії матеріалів нотаріальної справи (документів, на підставі яких було посвідчено вказаний договір) (а.с. 49 т. 1).

11.10.2022 до суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач визнала позов частково, а саме в порядку поділу спільного майна подружжя просила виділити у власність ОСОБА_2 1/5 частку кв. АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилалась на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.10.2016 вона та її мати ОСОБА_4 , які сумісно володіли квартирою, продали двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Вартість квартири складала 48 000,00 грн. Грошові кошти з продажу квартири були витрачені відповідачем для купівлі квартири в м. Миколаєві 19.10.2016 в повному обсязі. Вартість такої квартири складала 89 689,00 грн. Враховуючи викладене відповідач вважає, що вартість спірної квартири складалась з 48 000,00 грн. особистих коштів відповідача, та 41 689,00 грн. грошових коштів подружжя. Фактично, на переконання відповідача, власність подружжя, яка підлягає розподілу, становить 2/5 частки від вартості квартири (а.с. 59-61 т. 1).

31.10.2022 до Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшла зустрічна позовна заява від відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_1 посилається на те, що під час шлюбу, окрім зазначеного в первісному позові, сторони придбали також нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_3 та два транспортних засоби: Mitsubishi mirage, д/н НОМЕР_1 , Mazda 6, д/н НОМЕР_2 . Вважає, що вказане майно також є спільною власністю подружжя та підлягає розподілу (а.с. 73-75 т. 1).

02.11.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від представника позивача ОСОБА_5 , згідно якого він просить суд первісні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки грошові кошти, які витрачені покупцем на придбання квартири, є спільною сумісною власністю подружжя, про що зазначено в заяві покупця (а.с. 100-101 т.1).

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєві від 03.11.2022 суд об`єднав зустрічний позов для спільного розгляду з первісним та перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Також цією ухвалою судом поновлено строк на подання зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя; присвоєно цивільній справі № 489/2488/22; судом призначено підготовче провадження у справі. Також судом витребувано у ПН ММНО ОСОБА_6 копію договору купівлі-продажу від 16.09.2021 нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_4 разом із копіями документів, на підставі яких було посвідчено вказаний договір; витребувано у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області відомості щодо власників транспортних засобів Mitsubishi mirage, д/н НОМЕР_1 , Mazda 6, д/н НОМЕР_2 (а.с. 118-119 т. 1).

Від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_5 01.12.2022 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого просить суд в задоволенні позовних вимог в частині визнання транспортних засобів спільним сумісним майном подружжя відмовити, оскільки під час перебування сторін у шлюбі транспортні засоби Mitsubishi mirage, д/н НОМЕР_1 , та Mazda 6, д/н НОМЕР_2 , були відчужені в липні 2022 року. Вважає, що спірні автомобілі не можуть бути предметом поділу в результаті розірвання шлюбу у зв`язку переходом права власності на користь третьої особи (а.с. 150-152 т.1).

Ухвалою суду від 01.12.2022 витребувано у Державного нотаріального архіву Миколаївської області копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 19.10.2016, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , посвідченого ПН ММНО ОСОБА_3 , а також копії матеріалів нотаріальної справи (документів, на підставі яких було посвідчено вказаний договір, зокрема у разі наявності надати копію заяви іншого з подружжя про надання згоди на придбання вказаної квартири) (а.с. 164-165 т. 1).

Вказані докази надійшли до суду 08.12.2022 (а.с. 169-210 т. 1).

23.12.2022 на адресу суду від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Михайлова Г.В. надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої він зазначає, що за час перебування у шлюбі у подружжя виникли зобов`язання за кредитними договорами, укладеними в інтересах сім`ї. Загальна сума спільних боргових зобов`язань складає 196 944,58 грн., в зв`язку з цим з відповідача необхідно стягнути 1/2 частку цього боргу. Посилаючись на викладене представник позивача просить суд прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог та в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя виділити у власність ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частку суми несплачених кредитних зобов`язань, що складає 98 472,29 грн. (а.с. 8-12 т. 2)

27.12.2022 позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про уточнення зустрічної позовної заяви про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що при ознайомленні з матеріалами справи 22.12.2022 нею було встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_2 уклав договори купівлі-продажу вищезазначених транспортних засобів, які, на її переконання, входили до складу спільного сумісного майна подружжя, що підлягає розподілу. Враховуючи викладене, просила суд прийняти уточнення до зустрічної позовної заяви про поділ майна подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частку нежитлового приміщення загальною площею 50,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/2 від ринкової вартості продажу транспортних засобів Mitsubishi mirage, д/н НОМЕР_1 , 2015 р.в., та Mazda 6, д/н НОМЕР_2 , 2006 р.в. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 1/2 частку нежитлового приміщення загальною площею 50,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/2 від ринкової вартості продажу транспортних засобів Mitsubishi mirage, д/н НОМЕР_1 , 2015 р.в., та Mazda 6, д/н НОМЕР_2 , 2006 р.в. (а.с. 136-137 т.2).

17.01.2023 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_2 , згідно якого вона просить суд відмовити у задоволенні заяви про збільшення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що грошові кошти, отримані в якості кредиту і витрачені позивачем за первісним позовом, використані для особистих потреб ОСОБА_2 та при здійсненні ним підприємницької діяльності. Крім того, заборгованість за кредитом визначена позивачем до вересня 2022 року включно, проте з березня 2022 року ОСОБА_1 не проживала з позивачем та знаходилась в Німеччині (а.с.145-146 т. 2).

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.02.2023 прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Михайлова Г.В. про збільшення позовних вимог в редакції від 23.12.2022 та заяву ОСОБА_1 про уточнення зустрічної позовної заяви в редакції від 27.12.2022 (а.с. 161-162 т. 2).

У відповідності до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.03.2023 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експерта поставлено наступні питання: яка дійсна ринкова вартість повнокомплектного технічно справного автомобіля марки Mitsubishi mirage, 2015 року випуску, станом на дату продажу 28.07.2022; яка дійсна ринкова вартість повнокомплектного технічно справного автомобіля марки Mazda 6, 2006 р.в., станом на дату продажу 27.07.2022 (а.с. 169-171 т. 2).

20.10.2023 на адресу суду надійшов висновок судової автотоварознавчої експертизи № 23-1307 Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (а.с. 187-194 т. 2).

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.10.2023 провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя поновлено, призначено підготовче судове засідання у справі (а.с. 199 т. 2).

У відповідності до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.01.2024 (а.с. 253-256 т. 1), описку в якій виправлено ухвалою від 25.03.2024 (а.с. 78 т. 3), по справі призначено повторну судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. На вирішення експерта поставлено наступні питання:

- Яка ринкова ціна автомобіля марки Mitsubishi-Mіrage, 2015 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1193 см3, станом на 28.07.2022, з урахуванням технічних та експлуатаційних особливостей шляхом порівняння подібних за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобілів?

- Яка ринкова ціна автомобіля марки Mazda 6, 2006 р.в., об`єм двигуна 1999 см3, станом на 27.07.2022, з урахуванням технічних та експлуатаційних особливостей шляхом порівняння подібних за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобілів?

05.04.2024 на адресу суду від Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло клопотання про уточнення питань, які були поставлені на вирішення експерта та забезпечення оплати експертизи.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.04.2024 провадження у справі поновлено, призначено підготовче судове засідання (а.с. 61-62 т. 3).

25.04.2024 ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі призначено повторну судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с. 77-80 т. 3).

На вирішення експерта поставити наступні питання:

-Яка середня ринкова ціна автомобіля марки Mitsubishi-Mіrage, 2015 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1193 см3, станом на 28.07.2022, з урахуванням технічних та експлуатаційних особливостей шляхом порівняння подібних за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобілів?

- Яка середня ринкова ціна автомобіля марки Mazda 6, 2006 р.в., об`єм двигуна 1999 см3, станом на 27.07.2022, з урахуванням технічних та експлуатаційних особливостей шляхом порівняння подібних за своїми якостями (технічними характеристиками) автомобілів?

26.06.2024 на адресу суду від Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшов висновок експерта № СЕ19/115-24/7880-АВ від 14.06.2024 (а.с. 107-115 т. 3).

Ухвалою суду від 27.06.2024 поновлено провадження у вказаній цивільній справі, призначити підготовче судове засідання у справі на 29.07.2024 (а.с. 117-118 т. 3).

19.07.2024 до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 , подана її представником Губницькою Степановою А.О., в якій остаточно позивач просить за зустрічним позовом: в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_5 ; в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 нежитлове приміщення загальною площею 50,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 від оціночної вартості транспортних засобів Mitsubishi mirage, д/н НОМЕР_1 , 2015 р.в., та Mazda 6, д/н НОМЕР_2 , 2006 р.в. (а.с.123-126 т.3).

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від прийнято до провадження уточнену позовну заяву ОСОБА_1 в редакції від 19.07.2024; закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

В судове засідання позивач за первісним позовом ОСОБА_2 та його представник адвокат Михайлов Г.В. не з`явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином. 21.11.2024 від ОСОБА_5 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача ОСОБА_2 , первісний позов підтримали в повному обсязі та просили про його задоволення, проти задоволення зустрічного позову заперечували.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокат Губницька-Степанова А.О. в судовому засіданні первісний позов не визнала, зустрічний позов в остаточній редакції підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Підтримала клопотання від 05.11.2024 про долучення до матеріалів справи доказів того, що на час продажу спірних автомобілів ОСОБА_1 перебувала на території Федеративної Республіки Німеччини, яке протокольно задоволено.

Суд, вислухавши пояснення предстаника відповідача, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного.

ОСОБА_2 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.01.2011, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 9 зворотня сторона т. 1).

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 по справі № 489/2116/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 131-132 т. 2).

14.10.2016 ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_4 продали належну їм на праві власності кв. АДРЕСА_6 , договір купівлі-продажу було посвідчено ПН ХМНО ОСОБА_9 (а.с. 63-65 т. 1). 2/3 частки відчужуваної квартири належало ОСОБА_4 , 1/3 частка ОСОБА_1 ; продаж квартири вчинено за 48 000,00 грн.

19.10.2016 ПН ММНО ОСОБА_3 був посвідчений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 170-171 т. 1). Згідно п. 3 договору продаж відчужуваного нерухомого майна за домовленістю сторін вчинено за 89 689,00 грн.

У відповідності до заяви від 19.10.2016 ОСОБА_2 , чоловік ОСОБА_1 , дав свою згоду на купівлю нею вищезазначеної квартири за грошові кошти, що набуті нею під час зареєстрованого шлюбу і є спільною сумісною власністю (а.с. 172 т. 1).

16.09.2021 ПН ММНО ОСОБА_6 було посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 , що діяв за згоди подружжя ОСОБА_1 , купив нежитлове приміщення торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 50,2 кв.м. (а.с. 134-135 т. 1). Згідно п. 2.1 даного договору продаж нежитлового приміщення торгівельного павільйону вчинено за суму 66 810,00 грн.

Відповідно до згоди на укладення договору та купівлю нерухомого майна від 16.09.2021 ОСОБА_1 дала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_4 . При цьому заявила, що такий правочин відповідає інтересам сім`ї та відповідає спільному волевиявленню (а.с. 136 т. 1).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 право власності на автомобіль Mitsubishi Mirage, 2015 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 04.12.2020 (а.с. 81 т. 1).

Відповідно до Результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України від 10.11.2022, наданих на запит суду Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Миколаївській області (Філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС, право власності на автомобіль MAZDA 6 1998 (2006), сірий, № двигуна НОМЕР_5 , № кузова НОМЕР_6 , 27.03.2019 зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстрація ТЗ, привезеного з-за кордону по ВМД). В подальшому в липні 2022 року вказаний автомобіль був перереєстрований на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ, - ОСОБА_10 (а.с. 138 т. 1).

У відповідності до договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , ціна транспортного засобу MAZDA 6 1998 (2006) склала 60 000,00 грн. (а.с. 139 т. 1).

Відповідно до Результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України від 10.11.2022, наданих на запит суду Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Миколаївській області (Філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС, право власності на автомобіль Mitsubishi Mirage 1193 (2015), сірий, № двигуна НОМЕР_7 № кузова НОМЕР_8 , 04.12.2020 зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстрація ТЗ, привезеного з-за кордону по посвідченню митниці). В подальшому в липні 2022 року вказаний автомобіль був перереєстрований на нового власника по договору купівлі-продажу ТСЦ, - ОСОБА_10 (а.с. 140 т. 1).

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , ціна транспортного засобу Mitsubishi Mirage 1193 (2015) склала 60 000,00 грн. (а.с. 141 т. 1).

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 в обґрунтування своїх вимог вважав, що розподілу підлягають також зобов`язання, які виникли у обох із подружжя відповідно до кредитним договорів, укладених в інтересах сім`ї.

Відповідно до довідки АТ «ОТП Банк» від 09.12.2022 з вих. № 400-4/400-5/465-БТ на ім`я ОСОБА_2 у Банку відкритий картковий рахунок у гривні відповідно договору 225/980/030993877/16 від 18.05.2016. До рахунку відкрита платіжна картка типу VISA Platinum. Сума кредитного ліміту по рахунку на 09.12.2022 23 000,00 грн. (а.с. 41 т. 2).

Згідно заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 09.08.2021 ОСОБА_2 ФОП уклав кредитний договір із АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до якого Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язався надати клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності клієнта та/або для придбання основних засобів в обмін на обов`язок клієнта повернути кредит та сплатити відсотки за його використання (а.с. 119-124 т. 2). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 07.12.2022 стан заборгованості ОСОБА_2 (приватного підприємця) на 07.12.2022 складає 42 202,01 грн. (а.с. 178 т. 2).

На підтвердження витрат за картковими рахунками ОСОБА_2 до матеріалів справи долучено: рух коштів по картці АТ «Акцент-Банк» за період з 16.12.2016 по 01.12.2022, заборгованість станом на 08.12.2022 - 74 029,25 грн. (а.с. 14-40 т. 2); звіт рахунок по картці АТ «ОТП Банк» за період з 18.05.2016 по 09.12.2022, баланс на кінець періоду 20 755,7 грн. (а.с. 42-93 т. 2); рух коштів по картці АТ «Універсал Банк» за період з 11.06.2021 по 21.12.2022, заборгованість станом на 21.12.2022 35 940,94 грн. (а.с. 94 -112 т. 2); виписку з особового рахунку за картковим рахунком АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2011 по 09.11.2022, баланс на кінець періоду 25 880,00 грн. (а.с. 113-117 т. 2).

Відповідно до відміток у паспорті ОСОБА_11 для виїзду за кордон вона виїхала за межі України 12.03.2022 (а.с. 147 т. 2) та на законних підставах перебувала на території Федеративної Республіки Німеччина (а.с. 148, 149 т. 2).

Згідно висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 23-1307 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 06.09.2023 встановлено: дійсна ринкова вартість повнокомплектного технічно справного автомобіля Mitsubishi-Mirage, 2015 р.в., станом на дату продажу 28.07.2022 складає 238 430,00 грн.; дійсна ринкова вартість повнокомплектного технічно справного автомобіля Mazda-6, 2006 р.в., станом на дату продажу 27.07.2022 складає 269 812,40 грн. (а.с. 189-197 т. 2).

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2 не погодився з вищезазначеним висновком експертизи, оскільки вважав, що його було виконано без врахування індивідуальних можливостей автомобілів, їх можливих дефектів, ступеню зносу, тощо, в зв`язку з чим ним до суду було подано клопотання про призначення у справі повторної судової автотоварознавчої експертизи. При цьому ним було зауважено про фактичний пробіг транспортних засобів, перебування автомобіля Mitsubishi-Mirage у дорожньо-транспортній пригоді та надано докази ремонтних робіт автомобіля Mazda-6.

25.04.2024 судом по справі було призначено повторну судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ19/115-24/7880-АВ від 14.06.2024 середня ринкова ціна транспортного засобу легкового автомобіля марки Mitsubishi модель Mirage, 2015 р.в., бувшого у використанні, станом на 28.07.2022 могла становити 242 633,00 грн.; середня ринкова ціна транспортного засобу легкового автомобіля марки Mazda модель 6, 2006 р.в., бувшого у використанні, станом на 27.02.2022 могла становити 184 598,00 грн. (а.с. 108-115 т. 3).

Враховуючи викладене, судом встановлено, що сторонами на підставах, не заборонених законом, в період шлюбу було набуто право власності на вищевказане нерухоме майно та транспортні засоби.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У статті 60 СК України закріплено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо один із подружжя уклав договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц.

Частиною 1статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Установлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 , приміщення торгівельного павільйону АДРЕСА_4 , автомобілі MAZDA 6, 2006 року випуску, Mitsubishi Mirage 1193, 2015 року випуску, були придбані сторонами під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

За наведених підстав суд дійшов висновку про те, що нажите сторонами в період шлюбу майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка і дружини є рівними.

Звертаючись до суду з уточненою редакцією зустрічного позову від 19.07.2024 ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги щодо того, що при вирішенні спору про поділ майна подружжя суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, просила фактично відійти від рівності часток подружжя, а саме визнати за нею право власності на на кв. №. АДРЕСА_1 , а за відповідачем право власності на нежилої приміщення торгового павільйону по АДРЕСА_4 .

Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21грудня 2007року №11"Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Відповідно до положень частини першої статті 71СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз указаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити як від засади рівності часток подружжя, так і збільшити частку враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21.

Обов`язок щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 456/828/17).

Між тим, будь-яких підстав для відступу від рівності часток подружжя ОСОБА_1 не зазначила, лише вказавши на те, що такий відступ може бути здійснений за наявності обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тому, з урахуванням викладеного та беручи до уваги положення статті 70 СК України, суд не вбачає підстав для відступлення від засад рівності часток сторін при поділі спірного майна подружжя та застосування при поділі майна сторін запропонованого ОСОБА_1 варіанту розподілу.

Суд, вирішуючи вказані позовні вимоги, наголошує на тому, що предметом спору в справі, яка переглядається, є поділ майна подружжя, а саме квартири, торгівельного павільйону та автомобілів. Сторони в силу принципу диспозитивності судового процесу скористалися своїм правом та вибрали варіант поділу майна подружжя, який, на їх думку, є оптимальними для вирішення спору. Водночас суд на підставі частини першої статті 71 СК України не позбавлений права визначити той варіант поділу спільного майна подружжя, який забезпечуватиме права та інтереси як позивача, так і відповідача. Вибір судом іншого варіанта поділу майна подружжя, а ніж ті, що зазначені в прохальній частині первісного та зустрічного позовів, не є виходом за межі позовних вимог чи зміною способу захисту порушеного права, обраного сторонами.

Оскільки за обставин цієї справи спірна квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка і дружини є рівними, суд дійшов висновку про визнання цієї квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку цієї квартири, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 у цій частині. Інша 1/2 частка квартири залишається у власності ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що нежитлове приміщення торгівельного павільйону АДРЕСА_4 також є спільною сумісною власністю сторін та у порядку поділу спільного майна подружжя необхідно визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку цього павільйону, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині. Інша 1/2 частка павільйону залишається у власності ОСОБА_2 .

Зважаючи на те, що відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, то для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Такий правовий висновок викладено у поставі Великої палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року №523/14489/15.

Щодо спірних автомобілей, судом встановлено наступне.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22)).

Суд враховує, що суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.

Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Суд зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19 (пункт 63)).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні автомобілі MAZDA 6 та Mitsubishi Mirage 1193, які були придбані сторона в період перебування у шлюбі та відповідно належали до спільного майна подружжя, були відчужені ОСОБА_2 в липні 2022 року, на той час, коли сторони ще перебували в зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2022 шлюб між сторонами було розірвано.

У разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, на час вирішення спору (така вартість може не бути тотожною ціні, за якою майно було відчужене).

Оскільки ОСОБА_1 пред`явила позов про поділ автомобілів з метою відновлення майнових прав у спільному майні та розуміючи, що вона має право на частку компенсації від ринкової вартості цих автомобілів, то ефективним способом захисту її права буде стягнення компенсації вартості її частки в майні.

Право одного з подружжя на отримання компенсації за належну йому частку в спільному майні передбачено статтею 71 СК України, а також статями 364, 370 ЦК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відступаючи від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

У разі коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а в разі недосягнення згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Судом встановлено, що спірні автомобілі MAZDA 6, 2006 року випуску, та Mirage 1193, 2015 року випуску, були відчужені 27.07.2022 та 28.07.2022 відповідно, без згоди ОСОБА_1 . До таких висновків суд приходить, враховуючи пояснення ОСОБА_1 та приймаючи до уваги, що на час продажу спірних автомобілів сторони проживали окремо, ОСОБА_1 перебувала на території Федеративної Республіки Німеччина, будь-яких доказів на підтвердження надання нею згоди на продаж вказаних автомобілів та/або отримання грошових коштів від їх продажу в матеріалах справи не міститься.

Для визначення дійсної вартості спірних автомобілів судом за клопотанням ОСОБА_1 було призначено судову автотоварознавчу експертизу. Проведення якої було доручено судовому експерту (експертам) Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, а також за клопотанням ОСОБА_2 повторну судову автотоварознавчу експертизу , проведення якої було доручено судовому експерту (експертам) Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

У відповідності до висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 23-1307 судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу від 06.09.2023 встановлено: дійсна ринкова вартість повнокомплектного технічно справного автомобіля Mitsubishi-Mirage, 2015 р.в., станом на дату продажу 28.07.2022 складає 238 430,00 грн.; дійсна ринкова вартість повнокомплектного технічно справного автомобіля Mazda-6, 2006 р.в., станом на дату продажу 27.07.2022 складає 269 812,40 грн. (а.с. 189-197 т. 2).

Згідно висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ19/115-24/7880-АВ від 14.06.2024 середня ринкова ціна транспортного засобу легкового автомобіля марки Mitsubishi модель Mirage, 2015 р.в., бувшого у використанні, станом на 28.07.2022 могла становити 242 633,00 грн.; середня ринкова ціна транспортного засобу легкового автомобіля марки Mazda модель 6, 2006 р.в., бувшого у використанні, станом на 27.02.2022 могла становити 184 598,00 грн. (а.с. 108-115 т. 3).

Враховуючи наявність в матеріалах справи двох судових експертиз,якими визначено різну вартість спірних автомобілів, суд приймає до уваги висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ19/115-24/7880-АВ від 14.06.2024, оскільки вказана експертиза була проведена повторно, за наявності в матеріалах справи наданих представником ОСОБА_2 письмових доказів перебування автомобіля Mitsubishi-Mirage у дорожньо-транспортній пригоді, доказів ремонтних робіт автомобіля Mazda-6 та ін.

Посилаючись на вищевикладене, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частки автомобіля MAZDA 6, 2006 року випуску, у сумі 92 299,00 грн., а також грошова компенсація вартості 1/2 частки автомобіля Mitsubishi Mirage 1193, 2015 року випуску, у сумі 121 316,50 грн.

Щодо вимог ОСОБА_2 про розподіл боргів подружжя та стягнення з ОСОБА_1 на його користь частини суми кредитних зобов`язань, судом встановлено наступне.

23.12.2022 представник позивача ОСОБА_2 адвокат Михайлов Г.В. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої він зазначає, що за час перебування у шлюбі у подружжя виникли зобов`язання за кредитними договорами, укладеними ним з банківськими установами в інтересах сім`ї. Загальна сума спільних боргових зобов`язань складає 196 944,58 грн., в зв`язку з цим з ОСОБА_1 на його користь необхідно стягнути 1/2 частку суми несплачених кредитних зобов`язань, що складає 98 472,29 грн.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 по справі № 638/18231/15.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Факт укладання правочину, з якого виникає боргове зобов`язання, в інтересах сім`ї та використання одержаного за таким правочином в інтересах сім`ї є предметом доказування по справі (стаття 77 ЦПК України).

Обов`язок доказування та подання доказів за змістом статей 12, 81 ЦПК України покладається на сторону, яка посилається на такі обставини, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Яквбаається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 в бгрунтування своїх вимог посилається на те, що ним було укладено кредитні договори та відповідно отримані за ними кредитні кошти, які ним було витрачено в інтересах сім`ї. Разом з тим, належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи не долучено. Окрім заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» від 09.08.2021, згідно якої ОСОБА_2 ФОП уклав кредитний договір із АТ КБ «ПриватБанк», будь-яких інших договорів, начебто укладених ним в інтересах сім`ї, позивачем не надано. Вказане унеможливлює встановити дату укладення таких договорів, розмір отриманих кредитних коштів, мету отримання кредиту, умови та строки виконання кредитних зобов`язань, тощо. Як вбачається з виписок з особових рахунків ОСОБА_2 , наданих ним, кошти за вказаними рахунками витрачались ним, серед іншого, на придбання продуктів харчування, одягу, оплати електронних послуг, цифрових застосунків, оплати рахунків в закладах громадського харчування, оплати послуг зв`язку та ін. Зі вказаних виписок неможливо встановити, чи були ці кошти використані в інтересах сім`ї, чи на інші потреби.

Також з долучених до матеріалів справи виписок по рахункам вбачається наявність кредитної заборгованості у ОСОБА_2 станом на час їх формування (розгляду справи), та позивач просить стягнути з ОСОБА_1 частину наявної заборгованості.

Натомість зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення позивачем за особисті кошти такої кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).

Будь яких доказів на підтвердження тієї обставини, що кредитна заборгованість ОСОБА_2 , яка сформувалась в період шлюбу за рахунок витрачання коштів, які начебто було використані в інтересах сім`ї, в сумі 196 944,58 грн. до матеріалів справи не долучено.

Лише виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них - може бути підставою для вимог до іншого подружжя.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані докази в сукупності, суд вважає, що підстави для задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь частини суми кредитних зобов`язань - відсутні.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із проведенням експертизи.

У відповідності до ч. 4 ст. 139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Для визначення дійсної вартості спірних автомобілів судом було призначено дві судових автотоварознавчих експертизи: за клопотанням ОСОБА_1 було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено судовому експерту (експертам) Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, вартість вказаної експертизи була оплачена ОСОБА_1 та склала 6 309,07 грн. (а.с. 184, т. 2); за клопотанням ОСОБА_2 судом було призначено повторну судову авто товарознавчу експертизу, проведення якої було доручено судовому експерту (експертам) Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, вартість вказаної експертизи була оплачена ОСОБА_2 та склала 7 269,92 грн. (а.с. 101, т. 3).

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги предмет та підстави первісного та зустрічного позову, предмет доказування у вказаній справі, часткове задоволення обох позовів, приблизно однакову вартість обох експертиз, керуючись принципами справедливості, суд вважає за можливим допустити взаємний розрахунок щодо понесених сторонами витрат на оплату вартості експертиз та не здійснювати розподіл судових витрат в цій частині.

Щодо компенсації сплаченого судового збору, судом встановлено наступне.

За подання даного позову до суду ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в розмірі 3 182,40 грн., а також судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн., та за подання заяви про збільшення позовних вимог 992,40 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково в частині визнання права власності на частку спірної квартири (1/2 вартості спірної квартири 44 844,50 грн.). Враховуючи викладене, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 944,65 грн. (448,45 грн. + 496,20 грн.).

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково визнання за нею права власності на частку торгівельного павільйону (1/2 вартості торгівельного павільйону 33 405,00 грн.), залишення у її власності 1/32 частки спірної квартири (1/2 вартості спірної квартири 44 844,50 грн.), стягнення компенсації вартості автомобіля MAZDA 6 (1/2 вартості автомобіля 92 299,00 грн.), стягнення компенсації вартості автомобіля Mitsubishi Mirage 1193 (1/2 вартості автомобіля 121 316,50 грн.) Враховуючи викладене, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 918,65 грн.

Керуючись ст. ст. 30, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , залишивши у власності ОСОБА_1 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_2 за первісним позовом відмовити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя право власності на частку приміщення торгівельного павільйону АДРЕСА_4 , залишивши у власності ОСОБА_2 частку приміщення торгівельного павільйону АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у порядку поділу майна колишнього подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля MAZDA 6, 2006 року випуску, у сумі 92 299,00 грн. (дев`яносто дві тисячі двісті дев`яносто дев`ять гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у порядку поділу майна колишнього подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Mitsubishi Mirage 1193, 2015 року випуску, у сумі 121 316,50 грн. (сто двадцять одна тисяча триста шістнадцять гривень 50 коп.).

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 944,65 грн. (дев`ятсот сорок чотири гривні 65 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 918,65 грн. (дві тисячі дев`ятсот вісімнадцять гривень 65 коп.).

Роз`яснити, що відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_7 ;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 25.11.2024.

Суддя Г.А. Микульшина