Справа № 459/2784/23 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М. В.
Провадження № 22-ц/811/504/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

за участю: ОСОБА_1 та його представника

ОСОБА_2 , представника Львівської обласної прокуратури

Мацюри Я.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Львівської обласної прокуратури та ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокурати, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

З врахування заяви про уточнення позовних вимог від 04.01.2024, просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 700 000 гривень відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що 24.03.2017 та 20.04.2017 ОСОБА_1 слідчим Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області за погодженням із прокурором Червоноградської місцевої прокуратури було пред`явлено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України. 20.04.2017 позивачу було вручено обвинувальний акт, згідно якого він обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, а саме в тому, що він у невстановлений слідством час та місці придбав та незаконно зберігав 7-м патронів калібру 5.45 мм за адресою: АДРЕСА_1 , які були виявлено та вилучено 16.02.2017 на підставі ухвали слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області та в тому, що він у невстановлений слідством час та місці придбав та незаконно зберігав 11-ть патронів калібру 9*18 мм за адресою: АДРЕСА_1 , які були виявлено та вилучено 13.03.2017 на підставі ухвали слідчого судді Червоноградського міського суду Львівської області. Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 20.12.2022 ОСОБА_1 був виправданий у пред`явленому обвинуваченні. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11.05.2023 вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 20.12.2022 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Щодо відшкодування моральної шкоди позивач зазначив, що він із 24 березня 2017 року по 11 травня 2023 року перебував під слідством та судом, і обвинувачувався у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. В подальшому ОСОБА_1 був виправданий. Таким чином, ОСОБА_1 перебував під слідством і судом 6 років 1 місяць 17 днів. За цей період часу кардинально змінився усталений спосіб його життя, він не міг бачитись із рідним, друзями. Піддавався важким і тяжким образам в силу звинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. ОСОБА_1 важко переживав несправедливе до нього відношення та незаконне звинувачення. Враховуючи вищевказані обставини справи, довготривале кримінальне переслідування, непоправні зміни в його житті, позивач оцінив розмір моральної шкоди у сумі 700 000 грн.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2024 року з урахуванням ухвали цього суду про виправлення описки від 05 лютого 2024 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 518 300 (п`ятсот вісімнадцять тисяч триста) гривень відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила Львівська обласна прокуратура.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що наведений у судовому рішенні розмір відшкодування є необґрунтованим, зокрема в частині застосування для розрахунку більше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Зазначає, що в матеріалах справи не наведені докази того, що позивачу завдані душевні та психічні страждання, які свідчать про погіршення стану здоров`я позивача, тяжкості вимушених змін у стосунках з іншими людьми, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і інші негативні моменти та впливи, спрямовані на порушення стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат для їх відновлення до попереднього стану, що передував моменту притягнення до кримінальної відповідальності. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою.Також звертає увагу на те, що позивач як підозрюваний укладав з прокурором угоду про визнання винуватості, чим фактично визнав свою вину у тому, в чому підозрювався, тому не має права на відшкодування шкоди.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду також оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції стягнув у користь ОСОБА_1 мінімальну гарантовану суму відшкодування. В свою чергу, суд не звернув увагу на тяжкість, глибину завданих моральних страждань ОСОБА_1 , фізичного болю, душевних страждань, вимушених змін у житті, які тривали довгих 7 років. ОСОБА_1 із 24 березня 2017 року по 11 травня 2023 року перебував під слідством, а потім судом та підозрювався і обвинувачувався у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. В подальшому ОСОБА_1 був виправданий. Таким чином, ОСОБА_1 перебував під слідством і судом 6 років 1 місяць 17 днів. За цей період часу кардинально змінився усталений спосіб його життя, він не міг бачитись із рідним, друзями. Піддавався важким і тяжким образам в силу звинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Більше того внаслідок незаконного звинувачення люди почали його називати злочинцем. ОСОБА_1 важко переживав несправедливе до нього відношення та незаконне звинувачення. Саме із цих обставин (довготривале кримінальне переслідування, непоправні зміни в його житті, перенесений душевний біль і страждання), був визначений розмір моральної шкоди у розмірі 700 000,00 гривень.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

27.06.2024 ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення. Представника Львівської обласної прокуратури Мацюра Я.Р. свою апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги Львівської обласної прокуратури та ОСОБА_1 не підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

За приписами частини першої 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Частиною другою статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16ц.

Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень.

При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

Відповідно до висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року (справа № 686/23731/15), що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Судом встановлено, що 24.03.2017 слідчим Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 за погодження із прокурором Червоноградської місцевої прокуратури ОСОБА_4 повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, внесеного у ЄРДР за №0000275 (а.с.14).

20.04.2017слідчим Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області Кравець Р.В. за погодження із прокурором Червоноградської місцевої прокуратури ОСОБА_4 повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, внесеного у ЄРДР за №0000275 (а.с.15).

20.04.2017органом досудового розслідування було складено і затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000275 від 17.02.2017, копія якого була вручена ОСОБА_5 (а.с.16).

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 20 грудня 2022 року (у справі №459/1114/17) ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, за ч.1 ст.263 Кримінального кодексу України та виправдано.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11.05.2023 вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 20.12.2022 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 6 років 1 місяць 17 днів (24.03.2017 йому було оголошено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, 11.05.2023 виправдувальний вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 20.12.2022, було залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного суду).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, районний суд виходив з того, що враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких він зазнав та з урахуванням вимог розумності і справедливості суд прийшов до висновку, що на користь позивача із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 518 300 гривень. Визначений розмір моральної шкоди буде достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи та не призведе до її безпідставного збагачення.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки визначаючись із грошовим розміром, який належить стягнути на користь позивача для відшкодування у повному обсязі тих душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього через незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, суд врахував тривалість та тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, порушення звичного режиму життя, тривалість моральних страждань. А також те, що фактично у зв`язку з перебуванням під слідством і судом, позивач був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнав тривалих негативних емоційних хвилювань пов`язаних із участю у процесуальних діях та судових засіданнях, фактично був змушена докладати зусиль для доведення своєї невинуватості, також був змушений реагувати і зазнавав певних душевних страждань, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнав ОСОБА_1 у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що грошове відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду становить у сумі 518 300 грн, яку слід стягнути з Державного бюджету України у користь позивача.

Доводи апеляційної скарги Львівської обласної прокуратури про те, що розмір моральної шкоди має враховувати не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, а районний суд стягнув більший розмір моральної шкоди, не обґрунтувавши цього, безпідставні, так як у частині третій статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначається про мінімальний розмір моральної шкоди. Проте, урахувавши всі обставини конкретної справи, глибину моральних страждань, надані позивачем докази, районний суд належним чином обґрунтував розмір стягнутої моральної шкоди.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розмір відшкодування повинен становити 700 000 грн, колегія суддів вважає, що такий є явно завищений оскільки, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинен призводити до збагачення позивача за рахунок держави.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують розміру визначеного судом першої інстанції морального відшкодування, яке підлягає стягненню на користь позивача та становить 518 300 грн, оскільки вказаний розмір моральної шкоди відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості, враховує тривалість перебування позивача під слідством, а також глибину та обсяг душевних страждань позивача.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 11.07.2024

Головуючий

Судді