Справа № 463/9331/22 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/2978/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Х.Б. Назар

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2023 року у справі за позовом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

30.12.2022 Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що ОСОБА_1 виконувала обов`язки директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України відповідно до Наказу №3791/к від 18.12.2020 з правом підпису на всіх документах та з повною відповідальністю за результати господарсько-фінансової діяльності установи.

31.08.2021 наказом №221-к директора інституту ОСОБА_1 було звільнено з посади завідувача лабораторії будівельно та земельно-технічних досліджень на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20.06.22 звільнення ОСОБА_3 з роботи визнано незаконним, поновлено ОСОБА_3 на займаній посаді, стягнуто з Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2021 по 20.06.2022 в розмірі 193331 грн 40 коп. без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

Рішення суду набрало законної сили 04.11.2022 та на день подачі позову виконано.

Загальний розмір збитків ЛНДІСЕ МЮ України у зв`язку з незаконними діями ОСОБА_1 щодо звільнення ОСОБА_4 склав 235 864,22 грн, вказану суму позивач просив стягнути з відповідача в порядку регресу, а також просив стягнути понесені судові витрати.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України заподіяну матеріальну шкоду в сумі 193 331 грн 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 3537 грн 97 коп.

18.10.2023 рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення суду таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновки суду про те, що Львівський НДІ судових експертиз може звернутися з позовом до суду про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки є юридичною особою, має власні рахунки, а Міністерство юстиції України не несе відповідальності за зобов`язаннями Інституту, не є переконливими. Так, у Статуті Інституту є положення, згідно якого відшкодування збитків, завданих працівником підприємству відшкодовується у порядку, встановленому законодавством. Відтак, стягнення матеріальної шкоди в судовому порядку здійснюється відповідно до вимог трудового законодавства, а саме ч. 4 ст. 136 КЗпП.

Крім того, Львівським НДІ судових експертиз на адвокатський запит Юхименко Р.І. від 28.03.2023 було надано відповідь, у якій зазначено, що виплата грошових коштів ОСОБА_4 за вимушений прогул здійснювалась з державного бюджету згідно бюджетної програми 3601070 «Проведення судової експертизи і розробки методики проведення судових експертиз» та, що Львівський НДІ судових експертиз є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Таким чином, будь яке використання бюджетних коштів розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня здійснюється відповідно до бюджетних програм в межах визначених бюджетних призначень. Даною програмою не передбачено можливості виділення коштів для забезпечення виконання судових рішень. Відтак, така виплата не могла здійснюватися в межах бюджетної програми 3601070 «Проведення судової експертизи і розробки методики проведення судових експертиз». Жодної іншої програми за призначенням «для забезпечення судових рішень» Львівським НДІ судових експертиз згадано не було. Відтак, позивачем не доведено, що кошти для забезпечення виконання рішення Сихівського районного суду міста Львова від 20.06.2022 у справі № 464/6946/21 надавались Львівському НДІ судових експертиз як розпоряднику коштів нижчого рівня, в межах бюджетної програми. Отже, виплата коштів за вимушений прогул ОСОБА_4 на виконання рішення суду здійснювалась з державного бюджету, що завдало шкоди саме державному бюджету. Львівський НДІ судових експертиз не надав належних доказів, які б підтверджували здійснення заходів для перерахунку коштів за вимушений прогул ОСОБА_4 в межах бюджетної програми з відповідним цільовим призначенням. Подання позову Львівським НДІ про стягнення матеріальної шкоди з неї, як колишнього керівника, не відповідає вимозі трудового законодавства, а збитки державного бюджету повинні відшкодовуватись в судовому порядку за позовом центрального органу виконавчої влади. Відтак, Львівський НДІ судових експертиз у будь - якому випадку не є належним позивачем у даному провадженні. Також обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, включає лише суму, виплачену працівникові за час вимушеного прогулу. Таким чином, судом неправильно пораховано розмір витрат, які підлягають відшкодуванню в порядку ст. 237 КЗпП. Розмір заподіяних незаконним звільненням працівника збитків у вигляді витрат по оплаті компенсації середнього заробітку ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу становить 155 631, 77 грн. Відшкодування інших витрат законодавством України не передбачено. Отже, ймовірному відшкодуванню в порядку ст. 237 КЗПП України підлягає лише сума у розмірі 155 631,77 грн.

Крім того, судом не враховано, що позовна заява від імені Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України підписана виконуючим обов?язки директора ОСОБА_5 , який не мав повноважень на підписання цієї заяви. Документи, які б підтверджували повноваження ОСОБА_6 , зокрема його посадова інструкція, в матеріалах справи відсутні.

Просить рішення суду скасувати та у випадку, якщо апеляційний суд не прийде до висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

24.11.2023 Львівський НДІ судових експертиз Міністерства юстиції Українинадіслав відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення залишити без змін, скаргу залишити без задоволення.

У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 скаргу підтримали, просили скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представники Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз - Зелінська М.Б. та Сидор А.І. проти скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з п. 8 частини першої статті 134 КЗпП службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівників на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. Згідно змісту зазначеної норми та положень ст.237 КЗпП матеріальна відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини в цьому, у випадках, коли незаконне звільнення або незаконне переведення мало місце за рішенням колегіального органу, керівник цього органу може нести зазначену матеріальну відповідальність в тому разі, коли рішення було прийняте внаслідок його винних протиправних дій.

Відповідно до п. 1.6 Статуту Львівського НДІСЕ МЮУ інститут є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, круглу печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, штамп, фірмові бланки, емблему (логотип). Інститут здійснює свою діяльність на основі і відповідно до чинного законодавства України та цього Статуту, який затверджується Міністерством юстиції України. Міністерство юстиції України не несе відповідальності за зобов`язаннями Інституту, крім випадків, передбачених законодавством України. Інститут не несе відповідальності за зобов`язаннями Міністерства юстиції України. Інститут несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно з законодавством України, має право укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем в судах загальної та спеціалізованої юрисдикції.

Встановлено, що ОСОБА_1 виконувала обов`язки директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України відповідно до Наказу №3791/к від 18.12.2020 з правом підпису на всіх документах та з повною відповідальністю за результати господарсько-фінансової діяльності установи.

З 01.03.2022 відповідно до наказу Міністерства юстиції України №226/к від 21.02.2022 ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України з достроковим припиненням Контракту №11 від 18 грудня 2020 року з посади директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

31.08.2021 наказом №221-к директора інституту ОСОБА_1 . ОСОБА_4 було звільнено з посади завідувача лабораторії будівельно та земельно-технічних досліджень на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20.06.2022 наказ про звільнення ОСОБА_4 визнано незаконним, поновлено ОСОБА_4 на займаній посаді, стягнуто з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2021 по 20.06.2022 в сумі 193331 грн 40 коп. та 1816 грн судового збору. Рішення суду набрало законної сили і на момент подачі даного позову виконано.

Задовольняючи частково позовні вимоги Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді директора Львівського НДІСЕ МЮ України, на підставі наказу №221-к від 31.08.2021 незаконно звільнила ОСОБА_4 з посади завідувача лабораторії будівельно та земельно-технічних досліджень, що встановлено рішенням Сихівського районного суду м.Львова у справі №464/6946/21, яке у даному випадку має преюдиційне значення. Тому, на ОСОБА_1 як на посадову особу, яка винна в незаконному звільненні працівника, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

ОСОБА_1 , як керівник підприємства, яка незаконно звільнила особу з роботи несе повну матеріальну відповідальність в межах грошової суми, виплаченої ОСОБА_4 у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2021 по 20.06.2022 в сумі 193 331 грн 40 коп. без утримання податку й інших обов`язкових платежів. З яких Львівським НДІСЕ було вилачено ОСОБА_4 середній заробіток в розмірі 155 631,77 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями №506, 999 та відомістю про виплату заробітної плати, та плачено податок з доходів фізичних осіб в розмірі 34 799,65 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями №507, 1000; військовий збір 1,5% в розмірі 2 899,98 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями №508, 1001.

Враховуючи положення ст. 136 КЗпП України, суд дійшов висновку, що звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної установі його керівником, здійснюється вищестоящим в порядку підлеглості органом лише у разі перебування цього керівника на посаді на час звернення до суду. Оскільки ОСОБА_1 вже звільнена з займаної посади, то таке звернення не суперечить вимогам закону та відповідає змісту п. 1.6 Статуту Інституту.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам, а також правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 371/1165/16ц, провадження № 61-20542св18, відповідно до якої «…доводи касаційної скарги про те, що позивач у цій справі не наділений цивільною правосуб`єктністю для звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки відповідно до ч.4 ст.136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу, не заслуговують на увагу, оскільки на час звернення Миронівської районного державної лікарні до суду з цим позовом ОСОБА звільнений з посади в.о. начальника».

Доводи апелянта про те, що позовну заяву підписано особою, яка не мала повноважень на її підписання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі спростовуються матеріалами справи. Зокрема, Наказом Міністра юстиції України «Про надання відпустки», у якому зазначено, що виконання обов`язків директора Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на час відпустки ОСОБА_7 покладено на ОСОБА_8 , заступника директора з наукової роботи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Крім того, директор Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Зелінська М.Б. у засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечила, що свідчить, що вона підтримує позов, поданий Львівським НДІСЕ МЮ України.

Доводи скарги ОСОБА_1 , що виплата грошових коштів ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу здійснювалась з державного бюджету згідно бюджетної програми 3601070 «Проведення судової експертизи і розробки методики проведення судових експертиз», а не за рахунок коштів Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, який є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня також є безпідставними, оскільки матеріалами справи встановлено, що Львівський НДІСЕ МЮ України має лише одну бюджетну програму 3601070 «Проведення судової експертизи і розробки методики проведення судових експертиз» та є розпорядником цих коштів, а доказів того, що Міністерство юстиції України цільово спрямовувало на рахунок Львівського НДІСЕ МЮ України кошти в сумі 193 331 грн 40 коп. на виконання рішення суду про стягнення в користь ОСОБА_4 середнього заробітку в розмірі 193331 грн 40 коп без утримання податку та інших обов`язкових платежів матеріали справи не містять.

Відповідно до правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 401/1387/17ц, від 03.10.2018 року, справа № 462/8925/14 посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20.06.22 з Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України визначено середній заробіток ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу з 01.09.2021 по 20.06.2022 в розмірі 193331 грн 40 коп без утримання податку та інших обов`язкових платежів. А відтак, виплачені установою податки із зазначеної суми середнього заробітку разом із сумою середнього заробітку і є збитками, заподіяними відповідачем установі внаслідок незаконного звільнення працівника та підлягають відшкодуванню відповідачем.

З наведених мотивів, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Однак, як убачається з матеріалів справи, судом першої станції не вирішено питання стягнення з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України в користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу за поданою представником відповідача ОСОБА_2 заявою, про що вона заявила в ході розгляду справи апеляційним судом та просила справу направити до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення. Разом з тим, оскільки питання витрат на правничу допомогу віднесено законом до судових витрат, а не є окремою позовною вимогою, колегія суддів не вбачає перешкод для вирішення цього питання судом апеляційної інстанції без направлення справи до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Матеріалами справи встановлено, що подаючи відзив на позовну заяву Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначила, що орієнтовний розмір витрат відповідачки на правову допомогу становитиме 40 000 гривень 00 коп

22.08.2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала заяву, в якій просила стягнути з позивач в користь відповідачки 60 000 гривень 00 коп. витрат на правову допомогу.

На підтвердження понесення ОСОБА_1 при розгляді даної справи в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу в сумі 60 000 грн представник відповідачки ОСОБА_2 надала суду договір про надання правової допомоги від 13 березня 2023 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 13 березня 2023 року, акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 13 березня 2023 року та додатку № 1 від 13 березня 2023 року, рахунок № 10Ю від 22 серпня 2023 року на суму 60 000 грн, опис послуг, наданих ОСОБА_1 адвокатом Юхименком Р.І. в цивільній справі № 463/9331/22.

Враховуючи, що питання стягнення витрат на правову допомогу не вирішено судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України в користь ОСОБА_1 слід стягнути 7200 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України в користь ОСОБА_1 7200 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 липня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра