Справа № 349/476/21
Провадження № 22-ц/4808/634/24
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

секретар Кузнєцов В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Говзана Миколи Миколайовича на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину (заповіту) нікчемним, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору - Рогатинської міської ради Івано-Франківської області про встановлення нікчемності заповітів, виключення зі спадкового реєстру записів про реєстрацію заповітів, визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2021 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляв адвокат Говзан М.М., звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання нікчемним заповіту, посвідченого 07 вересня 2016 року секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Голубець О.П. за реєстровим № 80 від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнання за позивачкою права власності на домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

В обгрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дід ОСОБА_3 . За життя дід і баба по лінії батька неодноразово вели розмову, що домоволодіння по АДРЕСА_1 , співвласниками якого вони були, мають намір залишити позивачці по справі ОСОБА_1 07 вересня 2016 року вони звернулися до секретаря Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, де в приміщенні сільської ради о 13 год. 40 хв. було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3 та о 13 год. 50 хв. - від імені ОСОБА_4 , відповідно до яких вони все належне їм майно заповіли ОСОБА_1 . Заповіти були передані позивачці на зберігання. Після смерті діда і баби у шестимісячний термін вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті діда ОСОБА_3 . У нотаріальній конторі їй стало відомо, що від імені діда секретарем Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області посвідчено ще один заповіт, відповідно до якого все належне майно спадкодавець заповів в рівних долях їй та її батькові ОСОБА_2 . Заповіт посвідчений того ж дня - 07 вересня 2016 року, в той самий час о 13 год. 40 хв. і за тим самим реєстраційним номером 80. Заповіт, який посвідчений на неї та батька, вважає незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки про його наявність дід їй нічого не розповідав та у відповідності до вимог законодавства не може існувати двох різних за змістом заповітів, складених однією і тією ж особою в той самий час, з приводу того самого майна під одним реєстраційним номером. Вважає, що такий заповіт був посвідчений з грубим порушенням закону, а тому його слід визнати нікчемним. Також просила визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення нікчемності заповітів, виключення з спадкового реєстру записів про реєстрацію заповіту №59484711, складеного 07 вересня 2016 року від імені ОСОБА_3 за реєстровим №80, заповіту №59484744, складеного 07 вересня 2016 року від імені ОСОБА_4 за реєстровим №81. Просив визнати за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

В обгрунтування зустрічного позову зазначено, що позивач доводиться сином ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .. Постійно проживав з батьками в одному домоволодінні. Домоволодіння по АДРЕСА_1 належало його батькам в рівних долях. Фактично саме позивач брав участь у зведенні даних споруд, оскільки працював на роботі за межами України, зароблені кошти вкладав в облаштування спільного з батьками житла (здійснив перекриття даху, внутрішні та зовнішні ремонтні роботи). За життя батьки вважали за доцільне на випадок своєї смерті, залишити домоволодіння саме йому з тих підстав, що після розірвання шлюбу, він спільно нажитий за час шлюбу житловий будинок залишив дружині з дітьми, а іншого житла у нього немає. За життя батьків між ними були доброзичливі стосунки, він підтримував їх матеріально. 18 червня 2010 року батьками було складено заповіти, відповідно до яких все належне їм майно вони заповіли саме йому. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_3 . Після відкриття спадщини у приватного нотаріуса Дзери М.Л. він дізнався, що 07 вересня 2016 року секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Голубець О.П. посвідчено заповіт від імені його батька ОСОБА_3 та від імені його матері ОСОБА_4 , відповідно до яких кожен з батьків все належне їм майно заповіли синові ОСОБА_2 та онуці ОСОБА_1 . У текстах заповітів зазначено, що вони складені о 13 год. 40 хв. від імені батька та о 13 год. 50 хв. від імені матері на прохання заповідачів за допомогою технічних засобів у приміщенні Верхньолипицької сільської ради за адресою АДРЕСА_2 , реєстрові номери від імені батька 80, від імені матері 81. Крім того, наявні ще два заповіти від батьків, згідно з якими ОСОБА_3 і ОСОБА_4 все належне їм майно заповіли тільки онучці ОСОБА_1 .. Заповіти посвідчені в той же день о тій же годині та у тому ж приміщенні. Обидва заповіти від імені ОСОБА_4 не містять особистого підпису заповідача. Оскільки заповіти від 07 вересня 2016 року від імені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 складені в один день, в одну годину, в одному і тому ж місці, однією і тією ж посадовою особою органу місцевого самоврядування, але різні за змістом, це свідчить про порушення форми та посвідчення заповітів, невідповідності їх вимогам закону. Крім того, вважає, що заповіти посвідчені неуповноваженою на те особою. З цих підстав просив встановити нікчемність зазначених заповітів, посвідчених 07 вересня 2016 року від імені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за реєстровими номерами 80,81. Виключити зі спадкового реєстру записи про реєстрацію зазначених заповітів. Визнати за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 12 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину нікчемним, про визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом відмовив.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи бех самостійних вимог щодо предмета спору - Рогатинської міської ради Івано-Франківської області, про встановлення нікчемності заповітів, виключення зі спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту №59484711, складеного 07 вересня 2016 року від імені ОСОБА_3 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Голубець О.П., зареєстрованому в реєстрі за №80, виключення зі спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту №59484744, складеного 07 вересня 2016 року від імені ОСОБА_4 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Голубець О.П., зареєстрованого у реєстрі за №81, визнання права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування задовольнив частково.

Виключив зі спадкового реєстру запис про реєстрацію заповіту №59484711, складеного 07 вересня 2016 року від імені ОСОБА_3 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Голубець О.П., зареєстрованому в реєстрі за №80 та запис про реєстрацію заповіту №59484744, складеного 07 вересня 2016 року від імені ОСОБА_4 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Голубець О.П., зареєстрованому в реєстрі за №80.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір в розмірі 4705,00 грн., 4349, 57 грн, за оплату проведеної судової почеркознавчої експертизи. Всього на загальну суму 9054,57 грн.

Не погоджуючись з рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2024 року, адвокат Говзан М.М. від імені та інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає оскаржуване рішення незаконним та таким, що мотивувальній частині підлягає зміні, а в частині задоволення позову ОСОБА_2 скасуванню та повній відмові в його задоволенні.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за висновком експерта № СЕ-19/109-23/103-ПЧ від 28 квітня 2023 року результатами судової почеркознавчої експертизи призначеної та проведеної в даній справі, рукописний підпис та напис прізвища, імені та по-батькові у графі заповіту "підпис заповідача", посвідченому секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 07 вересня 2016 року в усіх заповітах від імені ОСОБА_3 виконані однією і тією самою особою, як і всі заповіти від імені ОСОБА_4 ..

Стверджує, що в процесі розгляду справи та дослідженні доказів, серед яких і пояснення свідка встановлено, що секретарем Верхньолипицької селищної ради зареєстровано в реєстрі заповітів по одному заповіту від імені ОСОБА_3 за №80 та один заповіт від ОСОБА_4 за № 81.

Зокрема зазначає, що в селищній раді зберігалися заповіти від ОСОБА_3 в котрому він заповів все своє майно синові ОСОБА_2 та онуці ОСОБА_4 , аналогічний заповіт з таким же самим розпорядженням знаходився в селищній раді і від імені ОСОБА_4 ..

Той заповіт, котрий був у позивачки ОСОБА_1 , відсутній у селищній раді, і державної реєстрації не проходив.

Встановлюючи нікчемність заповіту від ОСОБА_3 , в котрому він заповів все своє майно синові та онуці, та аналогічного заповіту з таким же самим розпорядженням котрий знаходився в селищній раді від імені ОСОБА_4 , суд першої інстанції не навів жодної з підстав передбачених ст. 1257 ЦК України. Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Процедура посвідчення заповіту порушена не була, оскільки заповіт складений, і підписаний особою заповідача, проведена його державна реєстрація, при цьому в селищній раді зберігався заповіт, котрий було надано нотаріусу.

Таким чином, представник апелянта зазначає, що рішення Рогатинського районного суду щодо встановлення нікчемності заповіту від ОСОБА_3 в котрому він заповів все своє майно синові ОСОБА_2 та онуці ОСОБА_4 від 07.09.2016 року зареєстрованого в реєстрі за №80 та заповіту від імені ОСОБА_4 в котрому вона заповіла все своє майно синові ОСОБА_2 та онуці ОСОБА_4 від 07.09.2016 року зареєстрованого в рестрі за №81 є незаконним.

Виходячи із вищенаведеного, просить скасувати рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2024 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 щодо виключення зі спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту №59484711, складеного 07 вересня 2016 року від імені ОСОБА_3 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Голубець О.П., зареєстрованому в реєстрі за №80 та запис про реєстрацію заповіту №59484744, складеного 07 вересня 2016 року від імені ОСОБА_4 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Голубець О.П., зареєстрованому в реєстрі за №80.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Позивач, відповідач та третя особа про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не явилися. Представник третьої особи Рогатинської міської ради Івано-Франківської області надав заяву про розгляд справи без його участі.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Говазана М.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Рогів Т.Р., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Матеріалами справи встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_3 належало в рівних долях на праві приватної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ..

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після їх смерті відкрилася спадщина на належне їм майно.

За життя ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , склав заповіт, яким належне йому майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, заповів онучці ОСОБА_1 . Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Верхньолипицької сільської ради 07 вересня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 80.

Судом встановлено наявність ще одного заповіту від імені ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за змістом якого все належне йому майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, заповів сину ОСОБА_2 та онучці ОСОБА_1 .. Вказаний заповіт також був посвідчений секретарем Верхньолипицької сільської ради 07 вересня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за тим самим № 80.

ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 склала заповіт, відповідно до якого належне їй майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, заповіла онуці ОСОБА_1 . Вказаний заповіт був посвідчений секретарем Верхньолипицької сільської ради 07 вересня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 81.

Також судом встановлено існування ще одного заповіту від імені ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким все належне їй майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, вона заповіла сину ОСОБА_2 та онуці ОСОБА_1 . Вказаний заповіт також був посвідчений секретарем Верхньолипицької сільської ради 07 вересня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 81.

Всі екземпляри заповітів посвідчені секретарем виконкому Верхньолипицької сільської ради ОСОБА_5 ..

Допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 пояснила, що у 2016 році працювала на посаді секретаря виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. 07 вересня 2016 року до сільської ради прийшло подружжя ОСОБА_6 з метою складення заповітів. Вони вагалися, на кого саме складати заповіти - на сина та онуку, чи тільки на онуку. Щоб надати можливість обдумати своє рішення, нею було складено по два аналогічних заповіти від кожного заповідача, які було підписано ОСОБА_4 і ОСОБА_3 у її присутності, завірено нею особисто підписом та печаткою, та які були зареєстровані під одними номерами та видані їм на руки. Наступного дня ОСОБА_4 і ОСОБА_3 повернули їй заповіти, які видавалися їм на руки - по одному екземпляру кожен, а саме ті, які стосувалися сина та онуки. Вона повідомила їх, що інші екземпляри заповітів, які стосувалися тільки онуки слід знищити. Чому вони цього не зробили, їй не відомо. Розуміє, що вчинила неправильно, однак у неї були добрі наміри, а саме допомогти людям похилого віку обдумати своє рішення щодо розпорядження належним їм майном.

13 серпня 2020 року нотаріусом заведено Спадкову справу №126/2020 за заявою ОСОБА_1 , про прийняття спадщини за заповітом внаслідок смерті ОСОБА_3 .

Нотаріусом було встановлено, що спадкоємцями внаслідок смерті ОСОБА_3 є онука ОСОБА_1 і син ОСОБА_2 , який 22 жовтня 2020 року також звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини внаслідок смерті батька ОСОБА_3 .

За висновком експерта №СЕ-19/109-23/1003 - ПЧ від 28 квітня 2023 року за результатами судової почеркознавчої експертизи, рукописний підпис та напис прізвища, імені та по-батькові у графі заповіту "підпис заповідача", посвідченому секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 07 вересня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за за №80 від імені ОСОБА_3 на користь сина ОСОБА_2 та онуки ОСОБА_1 та рукописний підпис і напис прізвища, імені, по батькові у графі заповіту "підпис заповідача", посвідченому секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 07 вересня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за за №80 від імені ОСОБА_3 на користь онуки ОСОБА_1 виконані однією і тією ж особою.

Рукописний підпис та напис імені та по - батькові у графі заповіту "підпис заповідача", посвідченому секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області ОСОБА_5 07 вересня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №80 від імені ОСОБА_3 в користь сина ОСОБА_2 та онуки ОСОБА_1 та рукописний підпис та напис прізвища імені по батькові у графі заповіту "підпис заповідача", посвідченому секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області ОСОБА_7 18 червня 2010 року та зареєстрований в реєстрі за № 80 від імені ОСОБА_3 на користь онуки ОСОБА_1 виконані однією і тією ж особою.

Рукописний підпис та напис імені та по- батькові у графі заповіту "підпис заповідача" в заповіті від імені ОСОБА_3 в користь онуки ОСОБА_1 , посвідченому секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області Голубець О.П. 07 вересня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 80, рукописний підпис та напис прізвища, імені та по батькові в графі "підпис заповідача" в заповіті від імені ОСОБА_3 в користь сина ОСОБА_2 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області Гордійчук О.П. 18 червня 2010 року та зареєстрований в реєстрі за №80 виконані однією і тією ж особою.

Рукописні написи прізвища, імені, по-батькові у графі "підпис заповідача" у заповіті, складеному від імені ОСОБА_4 в користь онуки ОСОБА_1 , посвідченому секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківьскої області Голубець О.П. 07 вересня 2016 року за реєстровим №81 та рукописні написи прізвища, імені та по батькові у графі "підпис заповідача" у заповіті, складеному від ОСОБА_4 на користь сина ОСОБА_2 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області Гордійчук О.П. 18 червня 2010 року виконані різними особами.

Рукописні написи прізвища, імені, по-батькові у графі "підпис заповідача" у заповіті, складеному від імені ОСОБА_4 в користь сина ОСОБА_2 та онучки ОСОБА_1 , посвідченому секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області Голубець О.П. 07 вересня 2016 року за реєстровим номером 81 та рукописні написи прізвища, імені та по батькові у графі підпис заповідача в заповіті, складеному від імені ОСОБА_4 в користь сина ОСОБА_2 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області Гордійчук О.П. 18 червня 2010 року за реєстровим №81 виконані різними особами.

За відсутності порівняльного матеріалу питання, чи виконаний рукописний підпис на напис прізвища, імені і по-батькові у графі заповіту "підпис заповідача", посвідченому секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області Голубець О.П. 07 вересня 2016 року ОСОБА_3 , чи іншою особою, не вирішено.

Суд виходив з наступного.

Відповідно до загальних положень про спадкування, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216 та 1217 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття1220 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Частиною 2 статті 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Аналіз змісту наведених норм свідчить, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 12511252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України).

Згідно із статтею 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до змісту статті 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 2) посвідчують заповіти (крім секретних); 3) видають дублікати посвідчених ними документів; 4) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; 5) засвідчують справжність підпису на документах.

При вчиненні наведених нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі Порядок).

За змістом пункту 1.2 розділу І Порядку нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Пунктом 2.1 розділу II Порядку встановлено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Відповідно до положень пункту 2.3 розділу II Порядку при вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.

У разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

Згідно з пунктом 2.11 розділу II Порядку посвідчення заповітів, засвідчення вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, засвідчення справжності підпису на документах, видача дубліката посвідченого документа здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою органу місцевого самоврядування і скріплюються гербовою печаткою відповідного органу місцевого самоврядування.

Наведена вище норма закону та відповідного порядку містить пряму вказівку щодо покладення на посадових осіб виконавчих комітетів сільських рад, у випадку відсутності у такому населеному пункті нотаріусів, повноважень на вчинення нотаріальних дій. При цьому посилань на необхідність прийняття виконавчим комітетом рішень про наділення посадової особи такими повноваженнями зазначений законодавчий припис не містить.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що посадова особа місцевого самоврядування особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Делегованими повноваженнями є повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Підпунктом 5 пункту «б» частини першої статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, визначено одним із делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Частиною четвертою статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 369/7921/21 (провадження № 61-5293сво23), що: 1) свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; 2) на рівні Конституції України та закону не передбачено можливості Міністерства юстиції України можливості регулювати вимоги щодо форми і порядку посвідчення заповіту; 3) законодавець у ЦК України не передбачив такої підстави для кваліфікації заповіту, посвідченого секретарем сільської ради, нікчемним, як відсутність рішення виконавчого комітету сільської ради щодо покладання на цю посадову особу вчинення нотаріальних дій, так і відсутність вказівки в заповіті місця народження заповідача. Це не впливає на форму заповіту та порядок його посвідчення. Протилежна кваліфікація буде базуватися на мотивах розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення і порушить принцип свободи заповіту, оскільки він піддається правовій охороні й після смерті заповідача.

Суд перевіряв доводи позивача стосовно того, що заповіт посвідчено неуповноваженою особою. При цьому суд не встановив підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення нікчемності заповітів з цих підстав, оскільки ОСОБА_5 , будучи обраною секретарем Верхньолипицької сільської ради та за посадою виконуючи обов`язки секретаря виконавчого комітету, за законом та на підставі делегованих державою і законодавцем повноважень була наділена правом на посвідчення заповітів.

З урахуванням обставин справи судом також правильно враховано позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 94, 95 постанови від 04 квітня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), стосовно того, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є ефективним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставини нікчемності правочину.

Як передбачено ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Суд не вправі встановлювати нікчемність тільки одного з заповітів на підставі показань свідка, яким саме і було порушено Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, що стало підставою для звернення до суду сторін по справі.

Отже, неможливо не погодитися із висновком суду першої інстанції, що заповіти ОСОБА_3 від 07 вересня 2016 року, посвідчені секретарем Верхньолипицької сільської ради за № 80 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за №80 на ім`я ОСОБА_1 є нікчемними, оскільки складені одночасно, різні за змістом, зареєстровані під одним номером, відповідно, з них неможливо встановити дійсну волю заповідачів.

З цих же підстав суд встановив нікчемність заповітів №81 від 07 вересня 2016 року, які посвідчені секретарем Верхньолипицької сільської ради 07 вересня 2016 року за №81 від імені ОСОБА_4 ..

Встановивши такі обставини, суд прийняв до уваги правову позицію стосовно належного способу захисту порушеного права. Так, особа, яка вважає свої права порушеними, може пред`явити позов про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом виключення зі Спадкового реєстру відомостей про реєстрацію заповіту, який є ефективним способом захисту (Постанова Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі №472/566/19;провадження №61-938св22).

Тому суд вважав обгрунтованою і задовльнив позовну вимогу ОСОБА_2 про виключення зі спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту №59484711, складеного 07 вересня 2016 року від імені ОСОБА_3 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Голубець О.П., зареєстрованому в реєстрі за №80; виключення зі спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту №59484744, складеного 07 вересня 2016 року від імені ОСОБА_4 , посвідчеого секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Голубець О.П., зареєстрованому в реєстрі за №81 є належним способом захисту порушенного права.

Вимога про визнання за ОСОБА_2 права власності на домоволодіння в порядку спадкувння суд вважав передчасною, оскільки може бути реалізована в позасудовому порядку.

В цій частині висновки суду ніким не оскаржуються.

Судом надано належну оцінку поданим сторонам доказам в обґрунтування заявлених позовних вимог у їх сукупності, а також враховано відносини, які склалися між сторонами спору та зроблено обґрунтовані висновки про часткове задоволення позовних вимог зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте без додержання норм матеріального і процесуального права.

Так, позивач в апеляційній скарзі зауважує, що суд не надав значення тому, що за висновком експерта № СЕ-19/109-23/103-ПЧ від 28 квітня 2023 року результатами судової почеркознавчої експертизи призначеної та проведеної в даній справі, рукописний підпис та напис прізвища, імені та по-батькові у графі заповіту "підпис заповідача", посвідченому секретарем виконавчого комітету Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 07 вересня 2016 року в усіх заповітах від імені ОСОБА_3 виконані однією і тією самою особою, як і всі заповіти від імені ОСОБА_4 .. І в процесі розгляду справи та дослідженні доказів, серед яких і пояснення свідка, встановлено, що секретарем Верхньолипицької селищної ради зареєстровано в реєстрі заповітів по одному заповіту від імені ОСОБА_3 за №80 та один заповіт від ОСОБА_4 за № 81. Однак позивач заявила позов, обравши способом захисту визнання нікчемним, а не недійсним заповіту ОСОБА_3 від 07.09.2016 року, складеного на користь двох спадкоємців при наявності аналогічного заповіту, але складеного тільки на її користь.

Також не мають значення для вирішення справи посилання апелянта на те, що заповіт, котрий був у позивача ОСОБА_1 , відсутній у селищній раді, і державної реєстрації не проходив, суперечать встановленим обставинам і спростовуються матеріалами справи (т.1 а.с 78- 94).

З доводом апеляційної скарги про порушенням судом норм матеріального права у зв`язку із відсутність мотивації висновку про нікчемність заповіту від ОСОБА_3 в котрому він заповів все своє майно синові та онуці, та аналогічного заповіту з таким же самим розпорядженням котрий знаходився в селищній раді від імені ОСОБА_4 , колегія суддів також не може погодитися. Так, суд достатньо, і саме у розрізі положень ст. 1257 ЦК України мотивував, за результатами з`ясування яких обставин справи дійшов такого висновку, і вказані доводи апеляційної скарги суперечать встановленим судом обставинам і також не спростовують висновків суду.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", § § 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Оскаржене судове рішення достатньо відповідає критеріям обґрунтованості судового рішення, а доводи апеляційної скарги носять характер незгоди із рішенням суду, були предметом обговорення в суді першої інстанції, і правильність висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскарженого рішення, і на висновки суду не впливають.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Говзана Миколи Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 липня 2024 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.А. Девляшевський