КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 2-2025/2010

06 листопада 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заінтересованої особи ОСОБА_1 адвоката Гарницького Павла Петровича на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді Журавського В.В., у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про заміну стягувача, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до суду із заявою про заміну сторони (стягувача у виконавчому листі) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором№0 від 10 грудня 2007 року.

Вимоги заяви обгрунтовувало тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2010 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10 грудня 2007 року, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, всього на загальну суму 921 329 гривень 08 копійок.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2010 року та ухвалено нове, яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто борг за кредитним договором у розмірі 800 692 гривень 44 копійки та судові витрати у розмірі 1694 гривні.

Для примусового виконання рішення суду видано виконавчий лист.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10 грудня 2007 року.

Посилаючись на те, що згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремому зобов?язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу, заявник ТОВ «Кей-Колект» просив суд замінити позивача - стягувача у виконавчому листі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором№0 від 10 грудня 2007 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2024 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задоволено.

Замінено Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул. Менделєєва, буд.12 оф.94/1, ) у виконавчому листі з виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року у цивільній справі №2-2025/2010.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник заінтересованої особи ОСОБА_1 - адвокат Гарницький Павло Петрович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про заміну стягувача у виконавчому листі у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Укрсіббанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Всі витрати у зв`язку з розглядом справи, а саме: судовий збір та витрати на правничу допомогу адвоката просить покласти на заявника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, є неправомірною та незаконою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 ставить під сумнів факт того, що заявник дійсно має право вимоги, якому окрім договору перейшов весь кредитний портфель, а також всі оригінали документів.

Зазначає, що з моменту укладення кредитного договору відповідач сумлінно виконував всі взяті на себе обов`язки по кредитному договору, в тому числі, погашав свої боргові зобов`язання та плату за користування кредитом, встановлені кредитним договором, допоки заявник не став правонаступником позивача. Про перехід та передачу своїх повноважень з однієї установи до іншої жоден з учасників цього правочину не повідомляв відповідача.

08 червня 2024 року сторона відповідача подавала до суду клопотання про витребування кредитної справи та кредитного портфелю, проте, суд першої інстанції не витребував у заявника - ТОВ «Кей-Колект» первинних документів, які б породжували правові відносини між заявником та відповідачем, що стало підставою порушення норм процесуального права в дослідженні доказів та ухвалення незаконної ухвали у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Пилипенко Сергій Валентинович просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2024 року у справі № 2-2025/10 - без змін.

Зазначає, що заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі, до відкриття виконавчого провадження (п.75 Постанови ВПВС від 08.02.2022 року в справі № 2-7763/10)». Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник не позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкривається на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а частина п`ята статті 442 ЦПК України передбачає можливість заміни стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження (п.82 Постанови ВПВС від 08.02.2022 в справі № 2-7763/10)».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» уклав з ТОВ «Кей-Колект» договір факторингу №1 (а.с.41-45 том 2), за яким ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей- Колект» право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10 грудня 2007 року. Дана обставина підтверджується актом приймання-передачі прав вимоги та переліком первинних договорів, що є додатками до договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року.

У такий спосіб ТОВ «Кей-Колект» набув прав кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі договору про надання споживчого кредиту №0 від 10 грудня 2007 року та за виконавчим листом № 2-2025/10, стягувачем у якому зазначено ПАТ «Укрсиббанк». До того ж, жодного доказу виконання ним рішення суду у справі №22025/2010 відповідачем не надано.

Зазначене, на думку сторони заявника,свідчить про наявність правових підстав для заміни Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» у виконавчому листі з виконання рішення апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року у цивільній справі №2-2025/2010.

За таких обставин, вважає твердження апелянта про те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали були порушені норми процесуального права безпідставними.

Щодо заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи обсяг виконаних робіт та наданих послуг адвокатом Гарницьким П.П., сторона заявника ТОВ «Кей-Колект» вважає, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу неспіврозмірна у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та протирічить принципу розумності.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник заінтересованої особи ОСОБА_1 - адвокат Гарницький Павло Петрович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник заявникаТовариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» Пилипенко Сергій Валентинович просив апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2010 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10 грудня 2007 року (справа № 2-2025/10).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 698 207,00 грн заборгованість по кредиту, 187 992,35 грн заборгованість по відсотках, 8162,12 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 25 017,61 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250,00 грн, а всього 921 329 гривень 08 копійок (а.с. 102-103 том 1).

На виконання зазначеного рішення суду Бориспільським міськрайонним судом Київської області 06 вересня 2010 року видано виконавчий лист, який подано стягувачем до органу, який здійснює примусове виконання рішень(а.с. 104 том 1).

Виконавчий лист № 2-2025/10 від 06 вересня 2010 року перебував на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 23 вересня 2010 року ВП № 21482466 (а.с. 242 том 1).

Відповідач ОСОБА_1 реалізував право на апеляційне оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2010 року у справі № 2-2025/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10 грудня 2007 року (а.с. 142-144 том 1).

У зв?язку з прийняттям апеляційної скарги ОСОБА_1 до розгляду державний виконавець, керуючись частиною 1 статті 48 Закону України 2Про виконавче провадження № 606-XIV, 30 вересня 2011 року виніс постанову про повернення виконавчого документа № 2-2025/10 від 06 вересня 2010 року до органу, що його видав (а.с. 244 том 1).

Оригінал виконавчого листа № 2-2025/10 від 06 вересня 2010 року міститься в матеріалах справи (а.с. 245 том 1).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2010 року у справі № 2-2025/10 та ухвалено нове.

Позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» борг за кредитним договором у розмірі 800 692,44 грн та судові витрати в сумі 1694 грн. В решті позову відмовлено (а.с. 209-212 том 1).

Рішення Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року учасниками справи не оскаржувалось, набрало законної сили.

Із досліджених письмових доказів судом встановлено, що на підставі укладеного договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року первісний кредитор ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10 грудня 2007 року(а.с.41-45 том 2).

Дана обставина підтверджується актом приймання-передачі прав вимоги та переліком первинних договорів, що є додатками до договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року ( а.с.46-47 том 2).

Задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про заміну сторони (стягувача у виконавчому листі №2-2025/2010), суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що ТОВ «Кей-Колект», у зв`язку з укладенням договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, набуло прав кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі договору про надання споживчого кредиту №0 від 10 грудня 2007 року, а тому є допустимим замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» у виконавчому листі з виконання рішення апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року у цивільній справі №2-2025/2010.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, виходячи з наступного.

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Тому особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, в яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас відповідно до статті 55 ЦПК України заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного строку), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав внаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

Фактичні обставини справи на підставі наданих учасниками справи та досліджених судом доказів вказують на те, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2010 року у справі № 2-2025/10 та ухвалено нове.

Позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» борг за кредитним договором у розмірі 800 692,44 грн та судові витрати в сумі 1694 грн. В решті позову відмовлено (а.с. 209-212 том 1).

Рішення Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року учасниками справи не оскаржувалось, набрало законної сили.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону N 606-XIV від 21 квітня 1999 року, чинній на час виникнення спірних відносин) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною другою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду у цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

У справі, яка переглядається, установлено, що рішення Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» борг за кредитним договором у розмірі 800 692,44 грн та судові витрати в сумі 1694 грн, набрало законної сили 21 червня 2012 року.

Таким чином, стягувач протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили мав можливість реалізувати своє право на пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання до 21 червня 2013 року.

Доказів видачі судом виконавчого листа на виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року у цивільній справі №2-2025/2010 та його пред?явлення стягувачем до органу, який здійснює примусове виконання рішень, протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року законної сили матеріали справи не містять і такі докази не подані заявником ТОВ «Кей-Колект» в обгрунтування вимогзаяви про заміну сторони (стягувача у виконавчому листі).

Враховуючи висновок, сформульований Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), колегія суддів вважає, що правонаступник стягувача може звернутися до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження в межах строків пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то, подаючи заяву про заміну стягувача у виконавчому листі, такий правонаступник має одночасно подати заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, обґрунтовуючи поважність причин цього. У разі відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, заява про заміну стягувача у виконавчому листі на правонаступника задоволенню не підлягає, оскільки в цьому випадку така заміна носить виключно формальний характер, не сприяє реалізації завдань цивільного судочинства та не відповідає принципу ефективності, оскільки не дає можливості виконати рішення суду без звернення до суду для вжиття додаткових заходів. Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони стягувача протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, від 30 липня 2019 року у справі № 5/128, від 21 серпня 2020 року у справі № 905/2084/14-908/4066/14.

Зібрані та досліджені письмові докази у справі, яка переглядається, вказують на те, що на момент подання 09 квітня 2024 року ТОВ «Кей-Колект», як правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», до суду заяви про заміну сторони (стягувача у виконавчому листі № 2-2025/2010), строк пред`явлення виконавчого листа №2-2025/2010 з виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року у цивільній справі №2-2025/2010 сплив та заявник одночасно не подав заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не обґрунтовуючи поважність причин цього.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про заміну стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» у виконавчому листі з виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року у цивільній справі №2-2025/2010, суд першої інстанції не взяв до уваги приведені норми закону, якими визначено, що при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження (сторони у виконавчому листі) заявник повинен подати докази, а суд має обов`язок перевірити: чи звернувся заявник в межах строків пред`явлення його до виконання та докази, якими це підтверджується, а відтак вирішення питання заміни сторони у виконавчому провадженні (сторони у виконавчому листі) неможливе без вирішення питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

За установлених у справі обставин заявник ТОВ «Кей-Колект» при зверненні до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому документі не порушив питання щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином відсутні підстави для задоволення заяви ТОВ «Кей-Колект» про заміну стягувача у виконавчому листі з виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2012 року у цивільній справі №2-2025/2010 до вирішення питання про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ТОВ «Кей-Колект», формально підійшов до вирішення питання про заміну стягувача у виконавчому документі, не врахував завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, у зв`язку із чим судове рішення - ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2024 рокупідлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про заміну сторони (стягувача у виконавчому листі).

Отже, доводи апеляційної скарги, з урахуванням установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови, дають підстави вважати, що оскаржуване судове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2024 рокуухвалено без дотримання норм матеріального й процесуального права.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

З урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги представника заінтересованої особи ОСОБА_1 адвоката Гарницького Павла Петровича, скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про заміну сторони (стягувача у виконавчому листі), то понесені ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 605,60 грнпідлягають стягненню з ТОВ «Кей-Колект».

Перевіряючи розмір витрат на надану заінтересованій особиі ОСОБА_1 професійну правничу допомогу адвокатом Гарницьким Павлом Петровичем у судах першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів заінтересованої особи ОСОБА_1 у судах першої та апеляційної інстанцій здійснював адвокат - Гарницький Павло Петровична підставі ордера серія АІ № 1626962 від 04 червня 2024 року (а.с. 86 том 2).

У заяві про вступ у справу, як представника заінтересованої особи (відповідач у справі) ОСОБА_1 , зазначено попередній перелік витрат на професійну правничу допомогу за надання адвокатом правничої допомоги у справі №2-2025/2010 (а.с. 87 том 2).

Відповідно до умов укладеного договору (угоди) про надання правничої допомоги від 04 червня 2024 року між адвокатом Гарницьким Павлом Петровичем та клієнтом ОСОБА_1 , адвокат надає правничу допомогу клієнту у захисті його прав та законних інтересів у справі №2-2025/2010 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про заміну сторони (стягувача у виконавчому листі) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 а про стягнення заборгованості за кредитним договором(а.с.89-90 том 2).

Сторони погодили, щоправнича допомога у відповідності до цієї угоди за участь адвоката у суді першої, апеляційній та касаційних інстанціях становить по 200 000,00 грн за кожну інстанцію окремо - пункт 4.1.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 22 від 04 червня 2024 року ОСОБА_4 від ОСОБА_1 прийнято 200 000,00 грн за призначенням (підстава) договір про надання правничої допомоги від 04 червня 2024 року (а.с. 88 том 2).

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні 06 листопада 2024 року представник заінтересованої особи ОСОБА_1 - адвокат Гарницький Павло Петрович просив витрати на правничу допомогу адвоката покласти на заявника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

У відзиві на апеляційну скаргу сторона заявника ТОВ «Кей-Колект», запречуючи проти витрат на правничу допомогу адвоката Гарницького Павла Петровича, просила суд апеляційної інстанції врахувати, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу неспіврозмірна у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та протирічить принципу розумності.

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі за результатами розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі№ 755/9215/15).

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу на стадії апеляційного перегляду справи, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України.

Із наданих та досліджених доказів на підтвердження витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги у судах першої та апеляційної інстанцій, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що заінтересованою особою ОСОБА_1 дотримано визначений процесуальним законом порядок, а саме заявлено клопотання про відшкодування судових витрат у встановлений процесуальним законом строк, та доданіпідтверджуючі документи.

Оцінюючи подані докази на підтвердження понесених ним витрат у судах першої та апеляційної інстанцій, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що витрати та тривалість роботи адвокатом у суді першої та апеляційної інстанціях, що становить по 200 000,00 грн за кожну інстанцію окремо, є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить критерію розумності розміру таких витрат.

Колегія суддів апеляційного суду також враховує, що правова позиція сторони відповідача (заінтересованої особи) в цій справі не змінювалась в судах першої та апеляційної інстанції, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правідносини у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтувала свої вимоги, та інші обставини.

Враховуючи складність справи, суть питання, яке розглядалось у справі, про заміну сторони (стягувача у виконавчому листі), характер послуг, кількості судових засідань у судах першої та апеляційної інстанцій за участі адвоката Гарницького Павла Петровича в режимі відіоконференції (21 серпня 2024 року, 06 листопада 2024 року), а також заперечень сторони заявника ТОВ «Кей-Колект», колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 , до 4 000,00 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом Гарницьким Павлом Петровичемв суді першої та апеляційної інстанціях.

Керуючись ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 22 Закону України « Про виконавче провадження», ст.ст. 55, 367, 368, 374, 376, 381-384, 442 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника заінтересованої особи ОСОБА_1 адвоката Гарницького Павла Петровича задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про заміну сторони(стягувача у виконавчому листі) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 а про стягнення заборгованості за кредитним договором№0 від 10 грудня 2007 року відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул. Менделєєва, буд.12 оф.94/1, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 605,60 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул. Менделєєва, буд.12 оф.94/1, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у судах першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 4 000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: