Провадження №: 2-о/755/469/24
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

"08" липня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гончарук В.П., вивчивши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Дніпровського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про встановлення факту народження, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшла справа за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Дніпровського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про встановлення факту народження.

Заявник просить встановити факт народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - с.Телеті, Гардабанський район, Грузія. Батьками дитини записати наступних осіб: - мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка Грузії; - батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин Грузії.

Звертаючись до суду з даною заявою заявник зазначає про те, що встановлення даного фактів необхідно йому для отримання свідоцтва про народження.

Вивчивши матеріали даної заяви, суддя приходить до наступного висновку.

Так, за приписом частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Зі змісту заяви вбачається, що метою встановлення зазначеного заявником факту є набуття заявником громадянства України за територіальним принципом.

Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові Пленуму від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Вищевказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.02.2018 по справі № 760/19921/16-ц та справі № 398/4017/18, 29.05.2019.

Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання.

Крім того, у випадку отримання відмови компетентного органу заявник має право оскаржити її в порядку адміністративного судочинства, а не шляхом пред`явлення цивільного позову чи заяви.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що в порядку окремого провадження не можуть розглядатися заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі № 295/3547/21 (провадження № 61-10600св21) зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Частиною 4 статті 315 цього Кодексу встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що в даному випадку встановлення факту народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - с.Телеті, Гардабанський район, Грузія, та запису батьками дитини наступних осіб: - мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка Грузії; - батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин Грузії, пов`язується з наступним вирішенням спору про право на отримання заявником свідцтва про народження та внесення відомостей до актового запису про батьків заявника, а відтак заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку окремого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 260-261, 315, 353, 354 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Дніпровського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про встановлення факту народження.

Роз`яснити заявнику, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: