КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Невідомої Т.О.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Соколова О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини та дитини, -

встановив:

У листопаді 2022 року до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини та дружини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони зареєстрували шлюб 08 березня 2022 року. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку із початком повномасштабного вторгнення російських військ на територію України позивачка 09 березня 2022 року виїхала до Кракова (Польща), де народила доньку ОСОБА_5 . Дитина проживає разом з матір`ю.

Вказує, що джерел доходу, окрім соціальної допомоги від Республіки Польща, не має.

Зазначає, що оскільки ОСОБА_2 має постійне місце роботи, є працездатного віку, інших стягнень в межах виконавчих проваджень не має, відповідач має можливість сплачувати аліменти ОСОБА_1 на її утримання як матері спільної дитини, яка проживає із позивачкою, а також аліменти на утримання дитини.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання як дружини у розмірі 3000,00 грн щомісячно, але не менше встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви та до досягнення донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку;

- стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000,00 грн щомісячно, але не менше встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн щомісячно, але не менше встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції керувався припущенням про те, що відповідач не має змоги утримувати ОСОБА_1 в порядку статті 84 Сімейного кодексу України. Уважає, що такий висновок суду суперечить принципу рівного розподілення покладеної на батьків відповідальності за дитини, оскільки не враховує фактичне становище, у якому перебуває позивачка. У зв`язку із початком воєнних дій на території України ОСОБА_1 була вимушена виїхати за кордон та, як наслідок, має потребу у сплаті орендованої квартири, самостійно утримує себе та дитину.

Уважає, що відмова у задоволенні позовних вимог щодо утримання позивачки, як дружини відповідача, має наслідком покладення на ОСОБА_1 більшого тягаря за утримання дитини.

Вказує, що оскільки ОСОБА_2 в особистому спілкуванні відмовив позивачці в її утриманні, остання була вимушена повернутись до роботи до моменту досягнення донькою однорічного віку. Така ситуації значно виснажує позивачку в моральному та фізичному плані з огляду на те, що обов`язки по догляду за малолітньою дитиною виконує лише позивачка.

Зазначає, що до березня 2023 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а тому не мала джерел доходу, у той час як відповідач має стабільний заробіток.

Мотивуючи наведеним, просить переглянути рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо утримання позивачки як дружини, скасувавши судове рішення в цій частині та ухваливши нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання як дружини у розмірі 3000,00 грн щомісячно, але не менше встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви та до досягнення донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

30 вересня 2024 року на офіційну електронну адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Рішення суду уважає законним та обґрунтованим.

Вказує, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог щодо утримання дружини, врахувавши, що у відповідача не має фінансової можливості утримувати ОСОБА_1 та позивачка не потребує матеріальної допомоги, оскільки є працевлаштованою.

Крім того, зазначає, що районним судом враховано наявність у відповідача на утриманні двох дітей від попереднього шлюбу.

Стверджує, що від обов`язків батька ОСОБА_7 не ухиляється, готовий всіляко забезпечувати нормальний розвиток доньки, проте фінансової можливості утримувати ОСОБА_1 не має.

Зазначає, що єдиним джерелом доходу відповідача є заробітна плата на посаді тренера у ПрАТ «Київстар», яка після відрахування податків складає 27209,00 грн (з податками - 33800,00 грн). З посиланням на пояснення відзиву на позов вказує, що має можливість виділити половину своїх доходів на всіх трьох дітей, що на одну дитину складає 4534,00 грн. З решти коштів забезпечує власний побут та не може виділити кошти на утримання позивачки у розмірі 3000 грн.

Мотивуючи наведеними, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки як дружини відповідача, відтак в іншій частині не переглядається колегією суддів.

Відмовивши у задоволенні стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції вказав, що оскільки у відповідача на утриманні перебувають двоє дітей від попереднього шлюбу та судом задоволено вимогу щодо стягнення аліментів на утримання спільної доньки сторін, суд зробив висновок про відсутність можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу дружині ОСОБА_1 . Суд також вказав, що позивачка не надала доказів щодо наявності у відповідача додаткового доходу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Згідно матеріалів справи установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 08 березня 2022 року, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис 359 (а.с.7,36).

З даних повного витягу свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Краків, Республіка Польща, від 30 березня 2022 року, ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Краків, Польща (а.с. 8-11, 37-38).

Окрім того, відповідачем ОСОБА_2 на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції подано:

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис 413, згідно даних якого ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та є сином відповідача, мати дитини - ОСОБА_10 (а.с.66);

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис 87, згідно даних якого ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 та є донькою відповідача, мати дитини - ОСОБА_10 (а.с.67);

- нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_10 від 22 травня 2023 року, зі змісту якої убачається, що ОСОБА_10 підтверджено, що батько дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - ОСОБА_2 -після розлучення згідно усних домовленостей регулярно щомісячно надає кошти на утримання спільних дітей (а.с.68).

Згідно даних відповіді ТОВ «АСУС Україна» від 04 липня 2023 року, наданої адвокату Ковбасюк В.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 , убачається, що ОСОБА_1 працює в Товаристві з 02 липня 2023 року на посаді менеджера із зв`язків із громадськістю, що підтверджено наказом №27-к від 01 липня 2023 року; у зв`язку із відсутністю згоди ОСОБА_1 на надання відомостей про оплату її праці треті особам у Товариства відсутні правові підстави для надання відповідних відомостей (а.с.98, 99).

Згідно даних довідки ПрАТ «Київстар» від 01 листопада 2023 року ОСОБА_2 з 20 січня 2021 року по теперішній час працює в Товаристві на посаді фахівець з навчання та розвитку персоналу із посадовим окладом 33 800,00 грн (а.с.122, 123).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вказує на таке.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Статтею 84 СК України "Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини" передбачено:

1. Дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності.

2. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

3. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

4. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

5. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду.

6. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання до суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

При цьому, судом підлягає установленню об`єктивної можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу дружині у разі проживання з нею дитини.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

З огляду на наведене, колегія суддів констатує, що відповідачем за час розгляду справи надано довідку про установлений посадовий оклад у розмірі 33800,00 грн, а також дані про те, що відповідач є батьком двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу.

Із матеріалів справи установлено, що сторони мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає із позивачкою. ОСОБА_1 працює в ТОВ «АСУС Україна» з 02 липня 2023 року на посаді менеджера із зв`язків із громадськістю, доказів на підтвердження розміру доходів позивачки матеріали справи не містять.

Відповідач ОСОБА_2 з 20 січня 2021 року по теперішній час працює в ПрАТ «Київстар» на посаді фахівець з навчання та розвитку персоналу із посадовим окладом 33 800,00 грн. Даних про отримання інших доходів відповідачем матеріали справи не містять. Окрім того, відповідач має двох дітей від попереднього шлюбу: сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За підтвердженням матері дітей відповідача від попереднього шлюбу ОСОБА_10 відповідач матеріально утримує спільних дітей. Рішенням суду у цій справі в неоскаржуваній частині з відповідача на користь позивачки на утримання спільної доньки ОСОБА_14 стягуються аліменти у розмірі 5000 грн.

Таким чином установлено, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває троє неповнолітніх дітей.

Матеріали справи не містять відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб, окрім зазначених вище.

Також в матеріалах справи відсутні дані про існування у відповідача інших джерел доходів, окрім вказаного вище.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача матеріальної можливості надавати допомогу на утримання дружини.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

Т.О. Невідома