Справа № 331/504/24
Провадження № 2/331/977/2024
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Фісун Н.В.,за участю секретаря судового засідання Коростельової К.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб цивільну справу
за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,-
До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Концерну «МТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, мотивуючи свої вимоги тим, що Теплопостачальна організація відпустила теплову енергію до квартири відповідачки, яка знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 . За адресою надання послуг відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . 02.10.2021 року на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. З 01.11.2021 року між Позивачем та Відповідачами був укладений Типовий індивідуальний договір про надання послуги з теплової енергії. Сума боргу з 01.09.2017 року по 31.12.2023 року становить 19 348,36 грн. Відповідач не виконав свої обов`язки згідно Договору по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку із чим за відповідачем виникла грошова заборгованість у розмірі 19 348,36 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2 422,40 грн.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов.
Від представника відповідача ОСОБА_2 21.05.2024 року надійшов відзив на позовну заяву , в якому вказано, що відповідач не погоджується про стягнення з неї без договору на користь позивача заборгованості на рахунок який не є рахунком територіальної громади м.Запоріжжя та не є рахунком зі спеціальним режимом використання. Також, позовна заява підписана представником Концерну «МТМ» Постольним О.Р. без зазначення, а також без підпису уповноваженої особи Генерального директора ОСОБА_3 , без надання контракту з керівником підприємства, що належить до комунальної власності територіальної громади міста для з`ясування останнього, тобто у ОСОБА_4 відсутні повноваження щодо підписання процесуальних документів. Представник ОСОБА_4 подав позовну заяву без будь-яких доказів, за відсутністю наданих ліцензій на послуги з централізованого опалення та водопостачання, без нового Статуту Концерну, з порушенням строку позовної давності на шість років без клопотання про поновлення строку позовної давності, без доказу надсилання оплати судового збору відповідачу, без обґрунтованого розрахунку вимоги щодо заборгованості, без визначення інформації на підставі чого стягується заборгованість, без надання допустимих та належних доказів про фактичне надання послуг. Позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Пропозицій щодо укладення договорів з кінцевим споживачем від Концерну «МТМ» не було. Прохає суд відмовити у задоволенні позову./а.с.67-86/. 28.05.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі в яких вказано, що 01 жовтня 2022 року на ОСОБА_3 покладено обов`язки генерального директора Концерну «Міські теплові мережі», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_3
призначено Генеральним директором Концерну «Міські теплові мережі» терміном з 20 лютого 2023 р. по 18 лютого 2028 рік. Згідно до Статуту Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ», затвердженого Розпорядженням міського голови від 27.04.2023 р. № 113 р. та Затвердженого Рішенням Міської ради (надалі Статут) зазначається наступне: Пункт 1.1. Концерн здійснює свою діяльність на основі та відповідно до чинного законодавства України, зокрема Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Кодексу законів про працю, Законів України «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про місцеве самоврядування в Україні» інших законодавчих та нормативних актів, норм податкового законодавства України, Розпоряджень Запорізької міської ради та цього Статуту, який затверджується розпорядженням міського голови. Пунктом 4.16 Статуту зазначається перелік повноважень генерального директора, одним із таких повноважень є - видання довіреностей. Статут є доступний та розміщений на сайті Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» за посиланням і кожен споживач має можливість з ним ознайомитися. Щодо загального провадження зазначає наступне, що ціна позову при розгляді справи складає у розмірі 19 348,36 грн., це заборгованість за на дані житлово-комунальні послуги у період з 01.09.2017-31.12.2023 рр. та судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Таким чином, в розумінні положень ЦПК України,справа 331/504/24 є малозначною справою та підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження. Щодо строків позовної давності, то Відповідно до розрахунку суми позову вбачається, що в період 01.09.2017 по
31.12.2023 рр за який Концерн «МТМ» просить стягнути з відповідача суму заборгованості, остання здійснювала наступні платежі: червень 2018 р. 82,61 грн.; жовтень 2020 р. 1 000,00 грн. Здійснення відповідачем даних платежів є підставою, передбаченою частиною 1 статті 264 ЦК України, для переривання перебігу позовної давності. Крім того, зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин, Згідно із Законом України № 540- IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14. Цими нормами, які набрали чинності 02.04.2020, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.. Карантин в Україні безперервно було встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. Також відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на вищевикладене позовні вимоги Концерну «МТМ» є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам цивільного законодавства, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі./а.с.96-102/.
01.05.2024 року представником відповідача ОСОБА_2 подано заяву про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
21.11.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відмовлено у задоволенні заяви відповідача, у зв`язку з відсутністю підстав для розгляду справи у порядку загального позовного провадження.
02.05.2024 року представником відповідача ОСОБА_2 подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з порушенням правил підсудності.
21.11.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відмовлено у задоволенні заяви відповідача, у зв`язку з відсутністю підстав залишення позовної заяви без розгляду.
02.05.2024 року представником відповідача ОСОБА_2 подано заяву про залучення в якості третьої особи Територіальну громаду м.Запоріжжя.
21.11.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відмовлено у задоволенні заяви відповідача, у зв`язку з відсутністю підстав для залучення до участі Територіальної громади м.Запоріжжя в якості третьої особи.
21.05.2024 року представником відповідача ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву.
21.11.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя повернуто зустрічну позовну заяву відповідачу.
22.07.2024 року представником відповідача ОСОБА_2 подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутня електронна довіреність, представник позивача ОСОБА_4 не мав повноважень на подачу позовної заяви до суду.
21.11.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відмовлено у задоволенні заяви відповідача, у зв`язку з відсутністю підстав залишення позовної заяви без розгляду.
Представник позивача Концерну «Міські теплові мережі», повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилася, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки з повідомленням. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками та конверти з судовими повістками, що направлявся за адресою останнього відомого місця проживання відповідача, повернулися до суду не врученим з відміткою Укрпошти про причини повернення «За закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Представник відповідача ОСОБА_2 до судового засідання повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином у судовому засіданні. 28.10.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи або зупинення провадження у зв`язку з хворобою. 15.11.2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи або зупинення провадження у зв`язку з хворобою. Однак доказів поважності причини неявки до судового засідання представником відповідача долучено не було.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 та у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 № 752/8103/13-ц(61-6892св23).
Крім того, суд не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі для надання пояснень, і такої необхідності суд не вбачає, отже підстави для розгляду справи з обов`язковою участю сторін відсутні.
Суд зазначає, що згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі правом визначити свою участь в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява №326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», №8771/02, §27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
З урахуванням викладеного, не встановивши поважності причини відкладення судового засідання, оскільки відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у відзиву та, зважаючи на межі розгляду справи в суді першої інстанції (стаття 210 ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та його представника.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
21.11.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя прийнято рішення про заочний розгляд справи.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу.
Суд, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази надані сторонами та заперечення проти них, дійшов до наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.
Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.
Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року за № 2633-ІV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII(далі - Закон № 2189-VIII) житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Судом встановлено, що відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира , яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 22.08.2007 року /а.с.15/.
За адресою надання послуг відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 ./а.с.11/.
Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води між Концерн «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 укладався 1 жовтня 2007 року/а.с.18-19/.
Представник відповідача у відзиві вказував що договір між сторонами не укладався.
02.10.2021 року на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. З 01.11.2021 року між Позивачем та Відповідачем був укладений Типовий індивідуальний договір про надання послуги з теплової енергії.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, зокрема, у постанові від 7 липня 2020р. у справі № 712/8916/17, погоджується з висновками судів про те, що відсутність укладеного письмового договору про надання будь-якого виду комунальних послуг не звільняє відповідачів як споживачів від обов`язку оплати за надані послуги, оскільки у сторін таких спорів є фактичні договірні відносини щодо надання-отримання відповідних житлово-комунальних послуг
ВП ВС вказує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Теплопостачальна організація відпустила теплову енергію до квартири відповідачки, сума боргу з 01.09.2017 року по 31.12.2023 року становить 19 348,36 грн.
Факт надання відповідачу послуг підтверджується відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 , відповідно до якого Концерном «МТМ» надавалися послуги з централізованого опалення в квартирі за вищевказаною адресою.
Відповідачкою не надано жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження того, що вона не проживала за вказаною адресою протягом періоду нарахування заборгованості, так само не надано доказів того, що позивачем такі послуги не надавались. Матеріали справи також не містять доказів щодо того, що позивачем надавались послуги не належної якості, оскільки відповідачка не зверталась до позивача в претензійному порядку.
Щодо наявної заборгованості та правильності її розрахунку, суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Концерн «Міські теплові мережі» є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг видано ліцензію від 08.06.2012 року №214 та переоформлено рішенням від 28.10.2016 року № 1912 на право Концерну «Міські теплові мережі» на провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії.
Тобто, Концерн «Міські теплові мережі» має право надавати та надає теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з ст. 162 ЖК України відповідач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, в тому числі і за послуги з теплопостачання у строки, встановлені чинним законодавством.
У частині 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 даного Закону у споживача є обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно з пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, статті 19 Закону України «Про теплопостачання» оплата за надані послуги вноситься щомісячно.
Відповідно до статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Статтями 77,78,81 ЦПК України передбачено, що на сторони у справі покладається обов`язок по наданню належних та допустимих доказів як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до пункту 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Згідно ч. 1,3 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Так, відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України згідно якої, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Таким чином, між позивачем та відповідачкою виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідачка ними користується.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідачці для здійснення оплати за надані послуги з центрального опалення був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . Згідно розрахунку заборгованості за послугу з централізованого опалення за мешканцями квартири АДРЕСА_1 за період часу з 01.09.2017 року по 31.12.2023 року становить 19 348,36 грн. Наданий стороною позивача розрахунок, який міститься в матеріалах справи, стороною відповідачки не спростований, а тому суд бере такий до уваги.
Щодо позиції представника відповідача про відсутність у позивача Концерну «МТМ» ліцензії на централізоване водопостачання та водовідведення. Згідно з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості позивачем не нараховувалась плата за централізоване водопостачання та водовідведення у спірний період, а тому посилання відповідача судом не приймаються до уваги.
Таким чином, суд вважає доведеною наявність заборгованості у сумі 19 348,36 грн. відповідно до розрахунку проведеного позивачем, правильність якого відповідачем не спростовано.
Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.
У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно положень статті 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, юрисдикція Європейського суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування цієї Конвенції та протоколів до неї.
Вищезазначені тлумачення містяться у рішеннях, що постановляє Європейський суд з прав людини. Відповідно до положень статті 46 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Україна, як сторона цієї Конвенції, зобов`язалась виконувати рішення Європейського суду з прав людини.
Положеннями статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV, Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року та практику Європейського суду з прав людини визнано джерелом права в Україні та покладено на суди обов`язок при здійсненні судочинства застосовувати у своїх рішеннях тлумачення Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, які надані Європейським судом з прав людини.
В положеннях пункту 53 Рішення по справі «Сичов проти України» (справа за заявою № 4773/02) Європейський суд з прав людини зазначає, що держава несе відповідальність за недотримання своїх обов`язків, передбачених положеннями статті 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, щодо забезпечення збереження, закріплених цією Конвенцією та Протоколом № 1 до неї, прав та свобод на національному рівні для кожного, хто знаходиться під їх юрисдикцією.
Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Як роз`яснено в абзаці 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.
При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.
Представником Відповідача у відзиві вказано, що по справі заявлено про застосування позовної давності, так як позивач звернувся до суд з порушенням строку позивної давності на шість років та без клопотання про поновлення строку позовної давності.
Суд, ознайомившись з матеріалами справи не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо вирішення спору в цивільній справі за позовом Концерну «МТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з наступних підстав.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У той же час пунктом 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України № 691-ІХ від 16 червня 2020 року «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Врахувавши, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX продовжено строк позовної давності на час дії карантину, закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, строк позовної давності необхідно застосовувати саме з 01 квітня 2020 року.
З розрахунку заборгованості судом встановлено, що позивач звернувся про стягнення суми боргу з відповідача за період з 01.09.2017 року по 31.12.2023 року, тобто в межах строку позовної давності.
Крім того, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).
Безумовно, що стан війни в Україні створює об`єктивні перешкоди для реалізації своїх прав на судовий захист.
Суд звертає увагу і на те, що згідно з розрахунком, в межах загального строку позовної давності ОСОБА_1 здійснила платіж у червні 2018 року в сумі 82,61 грн, у жовтні 2020 року у сумі 1000,00 грн., що вказує на переривання позовної давностіпередбаченою частиною 1 статті 264 ЦК України.
Відповідачка у справі не надала суду доказів того, що нею було здійснено будь-які проплати будь-якої заборгованості за вищевказаний спірний період на користь позивача у добровільному порядку після подачі вищезазначеного позову у цій справі.
Таким чином, суд приходить до висновку, що Концерном «Міські теплові мережі» були надані, а відповідачем по справі спожиті послуги з централізованого опалення. Однак, відповідач оплату за послуги Концерн «Міські теплові мережі» вносить не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість по оплаті за централізоване опалення.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про доведеність наявної заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 19 348,36 грн. за період з 01.09.2017 року по 31.12.2023 року.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2 422 грн.40 коп. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.
Керуючись ст. ст. ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 280-284, 354 ЦПК України, ст.ст.11,261,264,267,525 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 25.11.2024 року.
Суддя Н.В.Фісун