РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Стрілецької О.В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

07.08.2024 позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення ним 23-х років та за умови, що він буде продовжувати навчання.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що їх спільний з відповідачем син ОСОБА_3 навчається на другому курсі Поліського національного університету на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має можливості влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Син проживає разом з позивачем, навчання потребує значних витрат, зокрема, на харчування, канцелярське приладдя, витрати на проїзд, одяг, взуття, засоби гігієни, лікування та обстеження стану здоров`я, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на період навчання ОСОБА_3 .

ІІ. Процедура та позиції сторін

Ухвалою суду від 16.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

22.10.2024 представник відповідача - адвокат Гарапюк С.В. направив відзив на позовну заяву (а.с. 21-24), в якому зазначив, що відповідач позовні вимоги визнає частково.

В обґрунтування заперечень вказав, що 15.02.2013 вдповідач уклав шлюб з ОСОБА_4 , від якої вони мають спільну доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилається на те, що на його утриманні перебуває донька, яка навчається на контрактій основі та дружина.

Адвокат зазначає, що на утриманні відповідача також перебуває його мати ОСОБА_6 , та батько дружини ОСОБА_7 , які є особами похилого віку і хворіють.

Представник відповідача вказує на те, що на даний час ОСОБА_2 немає фінансової можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/5 частини його доходів, оскільки несе витрати на продукти харчування, ліки, сезонний одяг для членів своєї родини, на житлово-комунальні послуги дружини і доньки, а також свої, оскільки проходить військову службу в м. Чернігові та вимушений орендувати там квартиру.

Звертає увагу, що повнолітній син ОСОБА_3 навчається на бюджетній основі, оскільки використав статус батька, який є учасником бойових дій, отримує стипендію в розмірі 1300,00 грн щомісячно.

Адвокат Гарапюк С.В. вказує, що син відповідача має вільний від навчання час, а відтак може працювати та отримувати додатковий дохід.

Зауважує, що батько добровільно неодноразово надавав сину ОСОБА_3 матеріальну допомогу, натомість позивач не надала докази необхідності допомоги у вигляді аліментів, як і не надала довідку про свої щомісячні доходи.

У відзиві вказано, що ОСОБА_2 отримав бойове поранення в 2014 році, у зв`язку з чим змушений постійно купувати медичні препарати, з 2022 досяг пенсійного віку.

Враховуючи склад його сім`ї, дохід, витрати на щоденні найнеобхідніші потреби, вказує, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн щомісячно.

29.10.2024 надійшла відповідь на відзив (а.с. 58-60), в якій ОСОБА_1 вказала, що доводи відповідача, які зазначені ним у відзиві на позовну заяву, не підтверджені належними доказами.

Вказала, що зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що донька відповідача ОСОБА_9 навчається на заочній формі навчання, строк навчання закінчується в 2024 році, а відтак на противагу сину, який навчається на денній формі навчання, могла б працевлаштуватись, тобто ОСОБА_2 порушує принцип рівності дітей, надаючи перевагу доньці.

Позивач вказує, що дружина відповідача є особою працездатного віку, а тому має змогу працювати та утримувати сім`ю разом з чоловіком, натомість довідок про розмір доходів відповідача та його дружини до відзиву адвокат не долучив, як і не долучив докази отримання відповідачем пенсії.

Щодо тверджень відповідача, що на його утриманні перебуває мати, яка є особою похилого віку, зауважила, що ОСОБА_6 є пенсіонеркою, отримує від держави грошове забезпечення, щодо утримання батька дружини вказала, що обов`язок утримувати тестя у відповідача відсутній, оскільки він має власних дітей, які повинні йому допомагати.

Представником відповідача до відзиву не долучено докази, що мати ОСОБА_2 перебуває на його утриманні, як і не долучені докази, які підтверджують необхідність постійних обстежень, лікування та реабілітації самого відповідача.

Не заперечувала, що син отримує стипендію в розмірі 1200,00 грн, проте вказала, що утримання сина потребує значно більших грошових витрат.

Зауважила, що посилання у відзиві на бюджетну форму навчання ОСОБА_3 за рахунок посвідчення учасника бойових дій батька є безпідставним, оскільки син самостійно за рахунок високих результатів іспитів вступив на бюджетну форму навчання.

Звернула увагу, що саме позивачу належить право визначати спосіб стягнення аліментів - в твердій грошовій сумі чи в частці від доходів, зазначає, що оскільки ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, просить стягувати аліменти саме в частці від його доходу.

Витрати, які несе відповідач на оренду окремої квартири за місцем проходження служби в м. Чернігові, йому компенсуються, крім того відповідач має пільги як учасник бойових дій.

На противагу доводам відповідача, вказала, що розмір її доходу становить близько 20000,00 грн, який є значно меншим за розмір доходу відповідача, що вона також сплачує комунальні послуги, забезпечує сина одягом, харчуванням, ліками тощо.

Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно зі статею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Зі змісту витягу з реєстру Житомирської територіальної громади №2024/009376079 від 06.08.2024, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 9, 10).

Згідно довідки №266/09-20 від 17.06.2024, виданої Поліським національним університетом, ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання Поліського національного університету; навчання за державним замовленням, період навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027 (а.с. 8).

Згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.12.2007 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7), які відповідач сплачував, наявність заборгованості судом не встановлено.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач, у разі заперечень проти позову - неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 зазначила, що повнолітній син потребує матеріальної допомоги батька саме в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісяця, посилаючись на наявність витрат на проїзд, харчування, придбання одягу, канцелярського приладдя тощо, а також посилалась на те, що на даний час вона немає можливості самостійно його утримувати.

В постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №346/103/17 зазначено, що суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Судом встановлено, що син відповідача навчається у навчальному закладі на денній, бюджетній формі, у зв`язку з чим не може офіційно працювати та отримувати доходи, несе витрати на харчування, проїзд, одяг, навчальне приладдя, дозвілля, а отже суд дійшов висновку, що він дійсно потребує матеріальної допомоги на період навчання, що є підставою для стягнення з відповідача аліментів.

Суд вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь в матеріальному забезпеченні потреб сина, який навчається.

На підставі наданих відповідачем доказів, судом не встановлено наявність обставин, які б вказували на те, що у відповідача відсутня можливість утримувати сина.

Так, на підставі належних доказів судом встановлено, що відповідач є працездатною особою молодого віку, є військовослужбовцем, має стабільний достатній заробіток, а відтак обґрунтованих обставин, які б свідчили про відсутність можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на час його навчання, відповідачем суду не доведено.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилався на те, що не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку, оскільки з ОСОБА_10 він має на утриманні доньку ОСОБА_5 , яка навчається на контрактній основі.

Дійсно, матеріалами справи підтверджується, що 15.02.2013 ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 (а.с. 33). Подружжя має доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є повнолітньою, що підтверджується змістом свідоцтва про народження (а.с. 32).

ОСОБА_5 навчається в Поліському національному університеті, на заочній формі навчання, за кошти фізичних осіб, для здобуття ступеня вищої освіти "Магістр", термін навчання з 01.09.2023 по 31.12.2024 (а.с. 34).

Разом з тим, суд звертає увагу, що донька ОСОБА_9 , яка є старшою за ОСОБА_3 на чотири роки, вже здобула вищу освіту за ступенем " Бакалавр ", мала змогу для вступу на навчання за державним замовленням, використавши статус батька, який є учасником бойових дій, термін її навчання закінчується в 2024 році, заочна форма навчання дозволяє повнолітній доньці працевлаштуватись та утримувати себе самостійно, на що посилався і сам відповідач, заперечуючи проти вимог позивачки, на противагу сину ОСОБА_3 , який навчається на денній формі навчання, та об`єктивно не має змоги працевлаштуватись.

Суд звертає увагу відповідача, що його діти від різних шлюбів мають рівні права на їх утримання незалежно від того, проживає з ними батько чи ні.

Водночас, наведені обставини не є підставами, на переконання суду, які звільняють відповідача від обов`язку утримувати сина від попереднього шлюбу і ставити його в завідомо невигідне становище порівняно з донькою, яка проживає в повній родині.

В той же час, матеріалами справи підтверджується, що позивачка одна проживає з сином, який перебуває лише на її утриманні.

Відповідач у відзиві посилався також на те, що на його утриманні перебуває мати, яка є пенсіонеркою, особою похилого віку та потребує лікування.

Разом з тим, відповідач не надав суду докази, що його мати, хоч і є пенсіонеркою, але перебуває на його утриманні. До відзиву на позовну заяву представник відповідача не долучив жодного доказу на підтвердження даної обставини, чи є вона пенсіонеркою, про розмір її пенсії, чи потребує вона лікування та якого саме, чи є в неї інші діти, які можуть надавати їй підтримку.

Сам по собі факт того, що мати відповідача є пенсіонеркою та особою похилого віку не підтверджує ту обставину, що вона перебуває на його утриманні, як і не підтверджує, що отримувана матір`ю відповідача пенсія не забезпечує її потреби.

Також адвокат Гарапюк С.В. у відзиві посилається на неможливість сплачувати ОСОБА_2 аліментів на період навчання рідного сина, оскільки він матеріально забезпечує батька дружини, який є пенсіонером та потребує лікування.

Суд констатує, що адвокатом не доведено, що ОСОБА_2 має зобов`язання з утримання тестя, обов`язок з утримання якого в першу чергу покладається на його дітей.

При цьому суд звертає увагу, що біологічний син відповідача ОСОБА_3 не може бути поставлений в гірше становище в порівнянні з тестем.

Обґрунтовуючи низький рівень забезпечення родини ОСОБА_1 , до матеріалів справи представник відповідача не долучив довідку про доходи довірителя та доходи його дружини, відомості про пенсійне забезпечення ОСОБА_2 , що разом з тим вказує на додаткове джерело доходу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що є неспроможними доводи відповідача про те, що він не може надавати матеріальну допомогу синові, оскільки йому необхідно сплачувати комунальні платежі, купувати одяг, продукти харчування, побутові речі, з огляду на те, що позивач цілком очевидно має аналогічні потреби.

Крім того, суд критично ставиться та не бере до уваги твердження відповідача щодо необхідності сплачувати за оренду квартири в м. Чергнігові у зв`язку з проходженням військової служби з огляду на те, що ОСОБА_2 проходить службу у військовій частині з грудня 2019 року (а.с.46), натомість договір оренди житла в м. Чернігові укладений лише 09.07.2024.

Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №450 від 26.06.2013 військовослужбовцям Збройних Сил України виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) ними житлових приміщень, а відтак посилання адвоката Гарапюка С.В. на додаткові витрати на оренду квартири у зв`язку зі службовою необхідністю не заслуговують на увагу, суд вважає, що вони надані суду для формального збільшення розміру витрат, які несе відповідач.

Щодо посилання адвоката Гарапюка С.В. на необхідність лікування ОСОБА_2 у зв`язку з отриманим пораненням, тона переконання суду, стороною відповідача не доведено, що характер такого лікування є постійним, а не періодичним, як і не доведений розмір витрат, які відповідач поніс та планує понести у зв`язку з цим. До відзиву долучено копію свідоцтва про хворобу від 17.12.2020, зі змісту якого вбачається, що 13.08.2014 відповідач отримав вогнепальне осколкове поранення лівого ліктьового суглоба, отримав захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, визнаний обмежено придатним до військової служби, а також надано копію заключення МРТ від 20.10.2023, згідно якого вбачаються ознаки ушкодження м`язо-сухожилковового переходу м`яза лівого плечового суглоба (а.с. 29-31), зі змісту яких судом не встановлено, що ОСОБА_2 має такі захворювання, які потребують систематичного дороговартісного лікування, що відповідач реально несе витрати на лікування, у зв`язку з чим відповідач немає можливості брати участь в матеріальному забезпеченні сина.

Суд звертає увагу, що відповідач є діючим військовослужбовцем, а відтак апріорі має право лікуватись в державних або комунальних закладах охорони здоров`я за рахунок держави.

Не заслуговують на увагу доводи адвоката Гарапюка С.В. про те, що відповідач добровільно надає кошти на утримання ОСОБА_3 , оскільки матеріалами справи не підтверджується, що ОСОБА_2 надавав сину кошти або іншим чином брав участь в його матеріальному забезпеченні. До відзиву долучена копія довідки, зі змісту якої вбачається, що відбулось поповнення рахунку ОСОБА_2 , тобто самого відповідача, одержувач - ОСОБА_2 , без зазначенням суми (а.с. 47), тобто вказана довідка не підтверджує перерахування коштів сину ОСОБА_3 , лише свідчить про поповнення банківського рахунку самого відповідача.

Разом з тим, суд позбавлений можливості визначити рівень доходу відповідача, оскільки він, в обґрунтування власних заперечень, не надав суду довідку про розмір його грошового забезпечення. До матеріалів справи відповідач надав лише довідку військової частини НОМЕР_2 від 08.10.2024, зі змісту якої вбачається, що з грошового забезпечення ОСОБА_2 утримувались аліменти по 20.04.2024 (а.с. 46).

За встановлених обставин відповідно до положень ч. 4 ст. 81 ЦПК України, беручи до уваги те, що відповідач є військовослужбовцем, про що зазначив особисто, суд визнає, що він має достатній рівень доходу і може сплачувати аліменти на утримання сина.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд бере до уваги, що син відповідача навчається на денній формі навчання. Суд враховує необхідність в забезпеченні звичайних побутових потреб сина - харчування, одяг, ліки тощо; потреби навчального процесу - придбання відповідного канцелярського приладдя, витрати на проїзд.

При цьому суд враховує, що відповідач є особою молодого віку, працевлаштований, має регулярний дохід, відсутність в нього на утриманні неповнолітніх дітей, відсутність належних доказів про перебування в нього на утриманні інших осіб, відсутність відомостей про його скрутне матеріальне становище.

З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, суд визначає аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітнього сина, в розмірі 1/5 частини всіх видів його доходів.

Суд вважає, що такий розмір аліментів зможе забезпечити потреби повнолітнього сина, які виникають у зв`язку з навчанням та не буде надмірним тягарем для відповідача, який, як батько, зобов`язаний брати участь в матеріальному забезпеченні сина. Судом не встановлено, що відповідач не може сплачувати аліменти на утримання сина, який навчається, у заявленому позивачкою розмірі.

Також суд вважає, що отримання сином відповідача стипендії в розмірі 1180,00 грн не звільняє батька від обов`язку надавати допомогу в утриманні сина, оскільки вочевидь такий розмір стипендії є недостатнім для покриття його побутових та навчальних потреб, враховуючи вартість життя та реальний рівень цін для покриття таких потреб.

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. Але суд вважає, що такий розмір аліментів не зможе покрити необхідні витрати на належний рівень матеріального забезпечення повнолітнього сина з урахуванням його потреб на навчання, проживання, лікування, розвиток, а тому такий розмір аліментів суд вважає вочевидь заниженим.

Крім того, виходячи з положень ст.ст. 183, 184 Сімейного кодексу України правом заявити вимогу про спосіб стягнення аліментів - у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку, наділений саме одержувач аліментів. Беручи до уваги те, що відповідач має регулярний, стабільний дохід, позивач заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому правові підстави для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відсутні.

На підставі ч. 9 ст. 83 ЦПК України суд не бере до уваги надані позивачкою довідки від 20.11.2024 про розмір стипендії сина, яка з липня 2024 становить 1180,00 грн, та від 19.11.2024 про розмір її нарахованого доходу, який становить 25173,00 грн, оскільки до заяви про їх долучення не приєднані докази, які підтверджують їх направлення відповідачу. Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачка у відповіді на відзив на позовну заяву повідомляла про розмір стипендії, яку отримує син, та про розмір свого доходу, що відповідає наданим довідкам.

Відповідно до ст. 201 СК України норма ст. 191 СК України застосовується до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову.

З огляду на приписи ст.ст. 191, 201 СК України суд стягує з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина з 07.08.2024.

V. Розподіл судових витрат

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн, розмір якого є мінімальним, оскільки при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору.

Правових підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору судом не встановлено, наявність статусу учасника бойових дій не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати судовий збір за наслідками вирішення спору про стягнення аліментів, оскільки такий спір не пов`язаний із захистом його прав, як учасника бойових дій.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи працездатного віку, починаючи з 07.08.2024, на період навчання до 30.06.2027.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Представник відповідача: адвокат Гарапюк Сергій Володимирович, робоча адреса: м. Житомир, вул. Покровська, 6а, оф. 7.

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя О.В. Стрілецька