Провадження № 2/369/2819/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04.10.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Кубарській Ю.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.08.2013 року по справі № 369/4931/13-ц позовні вимоги були задоволені та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 35 591 грн.12 коп матеріальної шкоди, 460 грн витрат за проведення експертизи, а всього 36 051,12 грн.

У зв`язку з невиконанням рішення, позивач звернувся з заявою до державної виконавчої служби.

20.01.2014 року державним виконавцем Дармограй Мар`яною Василівною винесено постанову про примусове стягнення з відповідача суми боргу (копія постанови ВП 41675400).

20.02.2018 року державним виконавцем Михайловим Федіром Володимировичем. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження. Стягувач ОСОБА_3 замінений на ОСОБА_1 (правонаступник) на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.09.2017 року.

До теперішнього часу попри примусове виконання судового рішення та обізнаність відповідача про існування боргу він рішення суду не виконав, заборгованість перед стягувачем не погасив. Жодних заходів щодо погашення боргу Боржником не вжито.

Рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 09.08.2013-13.11.2023 роки тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. (Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц), у зв`язку з чим, позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3 % річних у розмірі 11 078,14 грн., та інфляційні збитки у розмірі 106 142,70 грн., що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 20.11.2023 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

10.06.2024 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення, згідно яких 10.11.2023 року позивач звернувся до Виконавчої служби з адвокатським запитом, з метою дізнатись, які заходи були вчинені державним виконавцем для примусового виконання рішення суду.

До позивача в застосунок телеграм надійшло розпорядження № 41675400 з наступним текстом: «Грошові кошти у сумі 39756.3 грн, що надійшли 06.09.2023 р. 36051.12 грн, що надійшли 08.09.2023 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 369/4931/13-ц, виданого 06.11.2013 р».

В цей же день сума боргу по виконавчому провадженню була перерахована на мій картковий рахунок позивача у розмірі 36051,12 грн.

Також 14.11.2023 позивачу була надіслана копія інформаційного листа від 14.10.2023 року з якого вбачається, що з боржника (відповідача) стягнуто борг в повному обсязі 07.09.2023 року.

Вказане не змінює позовні вимоги, оскільки рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.08.2013 по справі 369/4931/13-ц не виконувалось відповідачем у період з 09.08.2013-07.09.2023 роки.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання (Постанова ВСУ у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

Оскільки Відповідач розрахунок інфляційних витрат не спростовує, отже погоджується з останнім.

Згідно з розпорядженням В.о. керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дяченка В.В. № 581 від 13.06.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/18983/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.06.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 17.06.2024 року прийнято до розгляду цивільну справу № 369/18983/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат та призначено судове засідання на 04.10.2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

У судове засідання 04.10.2024 року учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У свою чергу, представником позивача подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Позов підтримав та просив суд позов задовольнити.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.08.2013 року у справі № 369/4931/13-ц позовні вимоги були задоволені та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 35 591 грн. 12 коп матеріальної шкоди, 460 грн витрат за проведення експертизи, а всього 36 051, 12 грн.

У зв`язку з невиконанням рішення, позивач звернувся з заявою до державної виконавчої служби.

20.01.2014 року державним виконавцем Дармограй Мар`яною Василівною винесено постанову про примусове стягнення з відповідача суми боргу (копія постанови ВП 41675400).

20.02.2018 року державним виконавцем Михайловим Федіром Володимировичем. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження. Стягувач ОСОБА_3 замінений на ОСОБА_1 (правонаступник) на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.09.2017 року.

До теперішнього часу попри примусове виконання судового рішення та обізнаність відповідача про існування боргу він рішення суду не виконав, заборгованість перед стягувачем не погасив. Жодних заходів щодо погашення боргу Боржником не вжито.

10.11.2023 року позивач звернувся до Виконавчої служби з адвокатським запитом, з метою дізнатись, які заходи були вчинені державним виконавцем для примусового виконання рішення суду.

До позивача в застосунок телеграм надійшло розпорядження № 41675400 з наступним текстом: «Грошові кошти у сумі 39756.3 грн, що надійшли 06.09.2023 р. 36051.12 грн, що надійшли 08.09.2023 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 369/4931/13-ц, виданого 06.11.2013 р».

В цей же день сума боргу по виконавчому провадженню була перерахована на мій картковий рахунок позивача у розмірі 36051,12 грн.

Також 14.11.2023 позивачу була надіслана копія інформаційного листа від 14.10.2023 року з якого вбачається, що з боржника (відповідача) стягнуто борг в повному обсязі 07.09.2023 року.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині 5 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/13238/18; від 30 березня 2016 у справі № 6-2168цс15.

Рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 09.08.2013 року по 07.09.2023 року, право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц), у зв`язку з чим, арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за період з 09.08.2013 року по 07.09.2023 року складає 106 142,70 грн інфляційних втрат та 10 894,68 грн 3 % річних, що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) 106 142 (сто шість тисяч сто сорок дві гривні) 70 коп. інфляційних втрат та 10 894 (десять тисяч вісімсот дев`яносто чотири гривні) 68 коп. 3 % річних.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1 170 (одну тисячу сто сімдесят гривень) грн. 37 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 25.11.2024 року.

Суддя А.В. Янченко