Справа № 156/1165/23
Номер провадження: 2/156/29/24
У Х В А Л А

31 січня 2024 року сел. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Федечко М.О.

за участю секретаря судових засідань Салатюк Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Іваничі цивільну справу № 156/1165/23 за позовом ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 до Павлівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

учасники справи:

позивач не з`явився,

представник позивача: ОСОБА_2 ,

представник відповідача: ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

У провадженні Іваничівського районного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 до Павлівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Судове засідання призначено на 31.01.2024 року об 14:00 год.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

23.01.2024 року на адресу суду надійшли копії матеріалів спадкової справи № 301 за 2004 рік до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання, що для повного, всебічного дослідження доказів та розгляду даної справи, необхідно витребувати:

- з архівного відділу Володимирської райдержадміністрації копію розпорядження Іваничівської районної адміністрації Волинської області № 105 від 29.03.2000 року про видачу сертифіката на право власності на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0219773 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. с. Павлівка, Іваничівського району Волинської області, як члену КСП «Вільна Україна»;

- з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, дані про реєстрацію сертифікату права власності серії ВЛ № 0219773 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 19.08.2000 за № 12516.

Адвокат Білецька І. М. в судовому засіданні не заперечила щодо витребування даної інформації.

Представника відповідача ОСОБА_3 , також не заперечив, щодо витребування інформації.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. п. 3-5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У ч. 2 ст. 13 ЦПК України закріплено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 6 ст. 84 ЦПК України встановлено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Завдання законодавця при регламентації конструкції доказування полягає у забезпеченні гармонічного поєднання активності сторін та суду в цивільному судочинстві. Активність сторін відбиває приватноправові засади змагального процесу, а активність суду публічно-правовий інтерес у ефективності відправлення правосуддя. Можливість збирання доказів судом за власною ініціативою за чинним ЦПК мають обґрунтовуватися не виключно через призму змагальності, однак і з урахуванням принципу пропорційності в контексті завдань та мети цивільного судочинства. Положення процесуального законодавства щодо можливості витребування доказів за ініціативою суду у випадку недобросовісної поведінки сторони щодо доказів покликане зберегти баланс між змагальністю сторін, що забезпечує реалізацію приватноправового інтересу у цивільному судочинстві, та активністю суду в контексті принципу суддівського керівництва процесом, що відбиває публічно-правовий інтерес в ефективності цивільного судочинства. Необхідність збереження відповідного балансу прямо випливає із норми, що регулює завдання цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК).

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип покликаний надати можливість учасникам правовідносин передбачити результати своїх дій, набуття відповідних прав та обов`язків. Це передбачає і прогнозованість судових рішень за результатами розгляду спорів.

Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, є необхідність витребувати з Володимирської райдержадміністрації та з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, вище вказану інформацію.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 81-84, 222, 223, 247, 258-261, 353 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Витребувати з архівного відділу Володимирської районної державної адміністрації копію розпорядження Іваничівської районної адміністрації Волинської області № 105 від 29.03.2000 року про видачу сертифіката на право власності на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0219773 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. с. Павлівка, Іваничівського району Волинської області, як члену КСП «Вільна України».

Витребувати з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, дані про реєстрацію сертифікату серії ВЛ № 0219773 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 19.08.2000 за № 12516, копію запису, при наявності копію сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0219773.

Судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 до Павлівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно, відкласти на 14:00 год. 15 лютого 2024 року.

Копію ухвали направити до Володимирської районної державної адміністрації (вул. Небесної Сотні, 3, Володимир, Волинська область, 44701) та до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (43000, м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, Волинська область) - для виконання.

Вказану інформацію слід направити суду до 14 лютого 2024 року.

Роз`яснити, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

У судове засідання викликати учасників справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя М. О. Федечко