Справа № 367/2876/24
Провадження №2/367/3508/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючої судді Третяк Я.М.,

за участю секретаря судового засідання Люліної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Позовна заява обґрунтована тим, що між сторонами 21 лютого 2004 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 224.

Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує, що протягом останніх 7-10 років стосунки між ним та відповідачкою незадовільні, зникла повага одне до одного, взаємна симпатія, взаєморозуміння. Спільне проживання супроводжується постійними сварками, взаємним невдоволенням, інколи образами.

Позивач зазначає, що через відсутність спільних інтересів, взаємоповаги, розуміння та любові спільне життя сторін, як подружися і подальше збереження шлюбу неможливе.

Також, позивач зазначає, що з часу народження і до цього часу їх діти проживають у належному йому на праві власності будинку, де наразі проживає й відповідач. Повідомляє, що відповідач працює фельдшером станції швидкої допомоги, має ненормований робочий графік, має власне жито, а тому неповнолітня дитина ризикує часто бути без належної уваги, догляду та опіки.

Тому, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , який 21.02.2004 зареєстровано Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено актовий запис № 224; визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 02.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач 05.11.2024 через канцелярію суду подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, 10.10.2024 через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовну вимоги про розірвання шлюбу визнає та просить позов в цій частині задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ». Щодо вимог про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначає, що згідно ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самостійно, відповідно така вимога в судовому порядку не вирішується.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані заяви позивача та відповідача, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 21.02.2004 Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 224, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.03.2024.

Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 12.03.2024 (видане повторно), та серії НОМЕР_3 від 12.03.2024 (видане повторно).

Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За таких обставинах шлюб підлягає розірванню.

Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком суд зважає на таке.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. У залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку.

Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства дитина у віці 14-ти років може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років, за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25.01.2018 у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28.01.2021 у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)».

Такі висновки також закріплено в постанові Верховного Суду від 17.05.2023 у справі №351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України.

Установивши, що законом не передбачено можливості визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, з одним із батьків, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині. До того ж, суд ухвалюючи таке рішення в цій частині, зважає й обставини, які безпосередньо повідомляються в позовній заяві з приводу того, що на момент звернення до суду сторони та їх спільна неповнолітня дитина проживають спільно.

Ураховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21.02.2004 Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 224.

Після розірвання шлюбу відповідачу ОСОБА_2 визначити прізвище ОСОБА_5 .

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Я.М.Третяк