Провадження № 22-ц/801/2058/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 рокуСправа № 127/24705/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.,

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Короля О. П., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису. Зазначала, що вона проживає разом зі своєю дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі кв. АДРЕСА_1 . Протягом останнього року її донька за місцем їх спільного проживання постійно її ображає, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, під час конфліктних ситуацій може застосовувати до матері фізичну силу, внаслідок чого у заявника виникає емоційна невпевненість та нездатність захистити себе, тобто вчиняє психологічне насильство щодо неї. У зв`язку з цими протиправними діями дочки вона неодноразово викликала працівників поліції. Так, 04.03.2024 працівники поліції, які прибули за викликом щодо протиправних дій ОСОБА_2 , винесли терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 04.03.2024, серія АА № 173658, з вимогою заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 4 доби, тобто до 08.03.2024, а також складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2024 у справі №127/8211/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Крім того, 27.06.2024 працівники поліції, які прибули за викликом щодо протиправних дій ОСОБА_2 , винесли терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 27.06.2024, серія АА №462307, з вимогою заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 10 діб, тобто до 07.07.2024, а також складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2024 у справі №127/21857/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. У зв`язку з вищенаведеним ОСОБА_1 просила суд видати обмежувальний припис щодо тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) по АДРЕСА_2 , з постраждалою особою ОСОБА_1 , строком на 6 місяців.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької обалсті від 31 липня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про задоволення її заяви. Зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 78 ЦПК України та взяв до уваги докази, систематичного (двічі протягом одного року) вчинення донькою відносно неї домашнього насильства, що підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду від 31 липня 2024 року у повній мірі вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у даній справі не встановлено випадків психологічного, економічного чи фізичного насильства відносно ОСОБА_1 , системності вчинення домашнього насильства, а також ризиків настання насильства у майбутньому. Натомість, із даних правовідносин вбачається, що між сторонами існують неприязні стосунки, а також конфлікт щодо користування належною заявнику квартирою, що не може розцінюватись як домашнє насильство.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з вказаним висновком.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживають разом у квартирі АДРЕСА_1 . Протягом останнього року дочка заявника за місцем їхнього спільного проживання постійно її ображає, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, під час конфліктних ситуацій може застосовувати до матері фізичну силу, внаслідок чого у заявника виникає емоційна невпевненість та нездатність захистити себе, тобто вчиняє психологічне насильство щодо неї.

04.03.2024 працівники поліції, які прибули за викликом щодо протиправних дій ОСОБА_2 , винесли терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 04.03.2024, серія АА№ 173658, з вимогою заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 4 доби, тобто до 08.03.2024, а також складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2024 у справі №127/8211/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

27.06.2024 працівники поліції, які прибули за викликом ОСОБА_1 щодо протиправних дій ОСОБА_2 , винесли терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 27.06.2024, серія АА №462307, з вимогою заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 10 діб, тобто до 07.07.2024, а також складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2024 у справі №127/21857/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Крім цього в становлено, що по АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_2 проживають двоє її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Отже, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 повторно, двічі протягом одного року вчиняла домашнє насильство стосовно своєї матері та відповідно двічі була притягнута судом до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 КУпАП, що вказує на систематичність дій ОСОБА_2 відносно своєї матері та підтверджує наявність реальних ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства доньки відносно матері у будь-якому його прояві.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність у діях систематичності дій ОСОБА_2 є помилковим, тому рішення суду підлягає зміні в мотивувальній частині.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вказані обставини не дають підстав для застосування до ОСОБА_2 обмежувального припису, оскільки сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до різних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між матір`ю та донькою, але не підтверджує факт того, що донька постійно вчиняє стосовно матері домашнє психологічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оскільки ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Крім цього, у одній квартирі з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають двоє неповнолітніх дітей останньої, тому застосування обмежувального припису до ОСОБА_2 безпосередньо вплине на права дітей, оскільки іншого житла вони не мають.

Таким чином, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, у їх сукупності, колегія суддів вважає, що надані на обґрунтування заявлених вимог докази не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, тому немає підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Оскільки суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, але з інших мотивів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, судове рішення змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С.Г. Копаничук

судді: С.К. Медвецький

В. П. Рибчинський