КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 372/6044/23 Головуючий у суді першої інстанції - Кравченко М.В.
Номер провадження № 22-ц/824/8894/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Енергія» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Приватного акціонерного товариства «Енергія», третя особа: Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області про зняття арешту,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернулась до суду із позовом до Обухівського міськрайонного ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), ПрАТ «Енергія» про зняття арешту, який мотивувала тим, що 17 серпня 2017 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 й ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_2

Вказувала, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року шлюб між нею та ОСОБА_1 розірвано.

Позивачка посилалась на те, що станом на 01 квітня 2021 року колишній чоловік ОСОБА_1 мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання їх спільного сина у розмірі 110 000 грн в рамках виконавчого провадження НОМЕР_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 помер і 08 червня 2022 року виконавче провадження НОМЕР_3 державним виконавцем було закрито.

27 червня 2022 року Обухівською державною нотаріальною конторою за претензією кредитора було відкрито спадкову справу №161/2022 щодо майна померлого.

В подальшому, листом Обухівської державної нотаріальної контори №78/02-14 від 27 квітня 2023 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки постановою ВДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції від 14 січня 2014 року НОМЕР_4 накладено арешт на вказану квартиру та роз`яснено право на звернення до суду.

Позивач наголошувала, що ні вона, ні її син ОСОБА_2 не були сторонами виконавчого провадження, померлий ОСОБА_1 мав заборгованість зі сплати аліментів, яка не стягнута, а неможливість оформлення спадщини на дитину є порушенням її прав.

Відтак, ОСОБА_1 просила суд скасувати арешт та заборону на квартиру АДРЕСА_1 , накладений 14 січня 2014 року постановою ВДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції НОМЕР_4, реєстраційний номер обтяження 4964977.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 січня 2024 року позов задоволено повністю.

Скасовано арешт нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 з реєстраційним номером обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 4964977 від 13 березня 2014 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 28 лютого 2024 року ПАТ «Енергія» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що відповідно до витягу з АСВП від 05 грудня 2023 року виконавче провадження НОМЕР_4 було відкрите 14 січня 2014 року з примусового виконання судового наказу Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2013 року у справі №372/4346/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Енергія» заборгованості за надані послуги постачання теплової енергії в розмірі 476, 87 грн та судових витрат в розмірі 114, 70 грн.

Так, державним виконавцем Обухівського ВДВС 14 січня 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, за заявою стягувача, керуючись ч.2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 1999 року, що втратив чинність 05 липня 2017 року.

26 червня 2014 року вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону №606-ХІV з відміткою про те, що стягнення не проводились, що не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону, й не є тотожним завершенню виконавчого провадження.

Відтак, апелянт вважає помилковим твердження суду першої інстанції, що у зв`язку із закриттям виконавчого провадження, в межах виконання якого було накладено арешт на спірне майно, та знищенням архівних справ існують переконливі та обґрунтовані доводи про відсутність такого виконавчого провадження, яке б тривало і в межах якого було б накладено арешт на спірне майно, та відсутність правових і фактичних підстав для збереження чинності існуючого обтяження. Натомість, матеріали справи не містять доказів погашення боргу боржником або іншого завершення виконавчого провадження, рішення у справі № 372/4346/13-ц фактично не виконане, тому арешт чинний на даний час.

Апелянт звертає увагу, що на час розгляду даної справи судовий наказ Обухівського районного суду Київської області у справі №372/4346/13-ц перебуває на примусовому виконанні у ВДВС, наявне відкрите виконавче провадження НОМЕР_5 від 21 лютого 2022 року.

Крім того, на примусовому виконанні в Обухівському ВДВС перебувають п`ять виконавчих документів про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Енергія» із загальною сумою заборгованості 115 486,78 грн.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2024 року у справі №372/4346/13-ц замінено сторону у виконавчому провадженні НОМЕР_5 з примусового виконання судового наказу від 10 жовтня 2013 року, а саме - боржника ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його правонаступником ОСОБА_2 (законний представник - ОСОБА_1 ).

Крім того, апелянт звертає увагу, що спадкову справу після смерті ОСОБА_1 заведено за претензією кредитора, а заходи примусового стягнення заборгованості в рамках стягнення аліментів не застосовувались.

Враховуючи викладене, ПрАТ «Енергія» просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове. Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1610,40 грн.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду вказаної справи апеляційним судом, на розгляд справи не з`явилися.

Так, апелянт у справі ПрАТ «Енергія» повідомлений належним чином - 17 червня 2024 року на зазначену ним електронну адресу в системі Електронний суд, про що свідчить звіт про доставку вихідної кореспонденції (а.с. 131).

Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області також повідомлений належним чином - 17 червня 2024 року на зазначену ним електронну адресу в системі Електронний суд, про що свідчить звіт про доставку вихідної кореспонденції (а.с. 132).

Представник позивача у справі ОСОБА_1 , адвокат Кулініченко Г.В. повідомлений належним чином - 17 червня 2024 року на зазначену ним електронну адресу в системі Електронний суд, про що свідчить звіт про доставку вихідної кореспонденції (а.с. 133).

При цьому представником позивача у справі ОСОБА_1 , адвокатом Кулініченко Г.В. - 09 липня 2024 року направлено до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд вказаної справи за його відсутності.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 17 серпня 2007 року позивачка по справі зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 та отримала його прізвище - ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 від даного шлюбу в них народився син - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

З часом сімейні відносини між ними погіршились та 26 жовтня 2016 року рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі №372/2328/16-ц шлюб було розірвано.

Після розірвання шлюбу позивачка переїхала в с.Дерев`яна Обухівського району, Київської області, а колишній чоловік залишився проживати в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2007 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Проживаючи окремо колишній чоловік ОСОБА_1 , будь-якої допомоги на утримання дитини не надавав, а тому вона була змушена звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів.

26 жовтня 2016 року рішенням Обухівського районного суду Київської області по цивільній справі № 372/2329/16-ц стягнуто з колишнього чоловіка на утримання дитини аліменти в розмірі по 2 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

29 травня 2017 року на підставі виконавчого листа виданого згідно рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року, було відкрито виконавче провадження АСВП № НОМЕР_6.

Станом на 01 квітня 2021 року заборгованість по аліментам складала 110 000 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком.

Протягом 2019 року на ОСОБА_1 складались протоколи про несплату аліментів та подавались до Обухівського районного суду Київської області, але повертались у зв`язку із неналежним їх оформленням.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

08 червня 2022 року в зв`язку зі смертю ОСОБА_1 було закрито виконавче провадження АСВП № НОМЕР_6.

27 квітня 2023 року Обухівська державна нотаріальна контора своїм листом № 78/02-14 відмовила у видачі позивачці на ім`я її сина свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , так як на неї 14 січня 2014 року постановою відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції № НОМЕР_4 накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 4964977 та було роз`яснено право звернення до суду.

Відповідно до витягу з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) ВП - спецрозділ від 05.12.2023 зазначене у позовній заяві виконавче провадження № НОМЕР_4 було відкрите 14.01.2014 року з примусового виконання судового наказу Обухівського районного суду Київської області від 10.10.2013 №2-н-391/13 у справі №372/4346/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Енергія» (Публічного акціонерного товариства) заборгованості за надані послуги постачання теплової енергії в розмірі 4 476 грн 87 коп., та судових витрат в розмірі 114 грн 70 коп., який набрав чинності 30.11.2013, виданий стягувану 12.12.2013 року.

Державним виконавцем ВДВС 14.01.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника.

26.06.2014 вищезазначений виконавчий документ повернуто ПрАТ «Енергія» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999 що втратив чинність 05.07.2017 (надалі Закон №606-ХІУ), з відміткою про те, що стягнення не проводились.

Пунктом 5 статті 47 Закону № 606-ХІУ передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

На час розгляду даної справи судовий наказ Обухівського районного суду Київської області від 10.10.2013 № 2-н-391/13 у справі № 372/4346/13-ц перебуває на примусовому виконанні у ВДВС, відкрите виконавче провадження № НОМЕР_7, постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.02.2022 року.

На даний час на примусовому виконанні у ВДВС перебувають п`ять виконавчих документів про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Відповідача-2. Постановою державного виконавця від 21.02.2022 року виконавчі провадження № НОМЕР_8, № НОМЕР_9, № НОМЕР_11, № НОМЕР_10, № НОМЕР_7 об`єднано у зведене виконавче провадження № НОМЕР_12. По жодному з виконавчих документів кошти, в рахунок погашення боргу, відповідачу-2 не надходили. Загальний борг за вказаними виконавчими провадженням (з урахуванням витрат на проведення виконавчих дій, виконавчого збору) становить 115 486, 78 грн.

Також, ОСОБА_1 (спадкодавець) внесений до Єдиного реєстру боржників із зазначенням зокрема виконавчих проваджень № НОМЕР_8, № НОМЕР_9, № НОМЕР_11, № НОМЕР_10, № НОМЕР_7.

Задовольняючи позов, поданий ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_2 та знімаючи арешт із квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що ні позивачка, ні її син не були сторонами виконавчого провадження в 2014 році, коли було накладено арешт на спадкову квартиру. Батько сина позивачки не сплачував аліментів, що сприяло виникненню заборгованості по ним, яка на день смерті ОСОБА_1 є не стягнутою. Неможливість оформлення спадщини на дитину є порушенням її прав встановлених як нашим законодавством, так і європейським, яке ратифіковано Україною.

Обухівським ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) відмовлено позивачу у знятті арешту у зв`язку з тим, що відомості про накладення арешту на майно ОСОБА_1 відсутні, так як матеріали виконавчих проваджень зберігаються не більше трьох років після чого знищуються, тому було рекомендовано звернутись для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту до суду.

Разом з цим, згідно інформації відповідача в Обухівському ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на примусовому виконанні у відділі не перебувають.

У зв`язку із закриттям виконавчого провадження в межах виконання якого було накладено арешт на спірне майно та знищенням архівних справ, суд вважає переконливими і обґрунтованими доводи позову про відсутність такого виконавчого провадження, яке б тривало і в межах якого було б накладено арешт на спірне майно, тобто існували б правові і фактичні підстави для подальшого збереження чинності існуючого обтяження, тому суд погоджується із тим, що наявні підстави для зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 .

Окрім того, стягувач у виконавчому провадженні не звертався до спадкоємців із позовом в судовому порядку або із заявою кредитора в межах спадкової справи, відтак його заперечення на позов не можуть вважатись такими, що ґрунтуються на законі.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений на майно порушує можливості реалізації позивачкою, яка діє в інтересах неповнолітнього сина своїх прав на вищезазначене нерухоме майно, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивачки в інтересах неповнолітньої дитини судовому захисту.

Також суд ухвалюючи вказане рішення не прийняв до уваги заперечення відповідачів проти позовних вимоги, оскільки хоч з матеріалів справи і вбачається наявність у померлого боржника заборгованості в межах виконавчих проваджень, однак в даному випадку арешт на майно накладався державним виконавцем в межах іншого виконавчого провадження, яке було закінчено, однак під час закриття виконавчого провадження державним виконавцем не було вирішено питання про скасування арешту нерухомого майна. В межах нових виконавчих провадження арешт на спірну квартиру державним виконавцем не накладався.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

В силу положень ст. 1216 ЦК України вказані грошові зобов`язання померлого спадкодавця входять до складу спадщини.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Як вбачається із матеріалів справи, 10 жовтня 2013 року Обухівським районним судом Київської області у справі № 372/4346/13-ц був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 прож. АДРЕСА_2 ) на користь ПАТ «Енергія» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 4476,87 грн. (а.с. 30).

12 грудня 2013 року даний судовий наказ, як виконавчий документ, був виданий стягувачу у справі ПАТ «Енергія».

Як вбачається із витягу ВП-спецрозділ судовий наказ від 12.12.2013 р. №2н-391/13, як виконавчий документ, 14 січня 2014 року був пред`явлений ПАТ «Енергія» до примусового виконання в Обухівський МР ВДВС ГТУ юстиції в Київській області і цього ж дня - 14 січня 2014 року старший державний виконавцем Курашовою К.В. було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно боржника ( а.с. 33,34, 69 зв.б.).

В подальшому 26 червня 2012 року старшим державний виконавцем Курашовою К.В. судовий наказ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - з підстав відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення ( а.с. 34).

Згідно до відомостей, які зазначені на зворотній стороні судового наказу (а.с. 30 зв.б), зазначений судовий наказ неодноразово пред`являвся стягувачем до примусового виконання та повертався стягувачу - 26 червня 2015 року, 24 грудня 2015 року, 27 грудня 2016 року, 25 червня 2019 року, 26 травня 2021 року, 23 грудня 2021 року з підстав, визначених п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Із матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2022 року старшим державним виконавцем Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМРУ Міністерства юстиції України Черненко А.А. повторно відкрито виконавче провадження НОМЕР_5 з примусового виконання судового наказу №372/4346/123-ц, виданого Обухівським районним судом Київської області 12 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Енергія» заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 4476,87 грн (а.с. 31).

Цього ж дня старшим державним виконавцем Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМРУ Міністерства юстиції України Черненко А.А. вказане виконавче провадження НОМЕР_5 було об`єднано з ВП НОМЕР_14, НОМЕР_11,НОМЕР_8, НОМЕР_10 в одне провадження НОМЕР_13 (а.с.32).

Згідно даних, які містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень на звернення позивача до суду та розгляду судом вказаного спору стягувачем за виконавчими документами у виконавчих провадженнях - №№ НОМЕР_9, НОМЕР_8, НОМЕР_10 є відповідач у справі ПрАТ «Енергія» ( а.с. 37-38) і виконавчі провадження не завершенні.

Як вбачається із поданого відповідачем ПрАТ «Енергія» відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 заборгованість померлого спадкодавця ОСОБА_1 за вище вказаними виконавчими документами перед ПрАТ «Енергія» становить 115 486,78 грн ( а.с. 23).

Зі змісту довідки №540, виданої 06 вересня 2022 року державним нотаріусом Обухівського державної нотаріальної контори Коваленко Л.О. вбачається, що саме за зверненням кредитора - ПрАТ «Енергія» 27 червня 2022 року було заведено спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_1 (а.с.13). Тобто кредитором виконано вимоги ч.3 ст. 1281 ЦК України, оскільки він в межах шестимісячного строку пред`явив до спадкоємців померлого спадкодавця ОСОБА_1 вимогу в частині сплати наявного боргового зобов`язання.

Таким чином, правовідносини, що виникли між ПрАТ «Енергія» і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між стягувачем у відкритому виконавчому провадженні і спадкоємцями, строки пред`явлення стягувачем вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Таким чином у вказаній справі судом було встановлено, що в Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМРУ Міністерства юстиції України не виник обов`язок зняти арешт з майна боржника у справі ОСОБА_1 , оскільки за ним рахується не виконанні перед ПрАТ «Енергія» грошові зобов`язання, які виникли із рішень судів.

З урахуванням того, що спадкоємцем померлого ОСОБА_1 згідно до положень ст. 1282 ЦК України не виконано наявні перед ПрАТ «Енергією» грошові зобов`язання, а також не надано суду доказів того, що вказані грошові зобов`язання перевищують вартість успадкованого майна - квартири АДРЕСА_1 , тому позовна вимога про зняття арешту із вказаної квартири є безпідставною та призведене до порушення прав стягувача - ПрАТ «Енергія».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при розгляді спору при розгляді 17 березня 2021 року справи № 234/9605/18 ( провадження № 61-17072св19), яке відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується апеляційним судом при вирішенні вказаного спору.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги в межах заявлених в суді першої інстанції позовних вимог також враховує, що позивач у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в інтересах якого поданий ОСОБА_1 позов, є спадкоємцем першої черги та вважається таким, що прийняв спадщину, що підтверджується довідкою №540, виданою 06 вересня 2022 року державним нотаріусом Обухівського державної нотаріальної контори Коваленко Л.О.

Відмова державного нотаріуса видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно не позбавляє його звернутися до суду із позовом за правилами позовного провадження.

Так, згідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку.

Вказана правова позиція викладена у постанова Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 (провадження № 61-16069св20).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову про зняття арешту з майна.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Енергія» при подачі апеляційної скарги поніс судові витрати у розмірі 1 610,40 грн, тому вказані витрати повинні бути йому компенсовані за рахунок позивача у справі.

Керуючись ст. 1281 1282 ЦК України, ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Енергія» задовольнити, рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 січня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Приватного акціонерного товариства «Енергія» про зняття арешту, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Енергія» (08700 м. Обухів, Київської області вул. Промислова, 1 ) судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 610,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Текст постанови складено 10 липня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв