КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Київ

Справа № 756/7464/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Ткач М.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

12 червня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 4000 грн. до 2000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10.02.2023 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи з 01.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.03.2023 року виправлено описку у рішенні Оболонського районного суду міста Києва від 10.02.2023 року, викладено другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: « Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, щомісячно, починаючи з 01.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття». ОСОБА_1 зазначав під час розгляду справи про стягнення аліментів, що згоден сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення ним повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., як було зазначено у позовній заяві.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.05.2023 року ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14.03.2023 року про виправлення описки - скасовано. Таким чином, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10.02.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи з 01.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, набрало законної сили.

Разом з тим, з дати подання позовної заяви та ухвалення рішення суду про стягнення аліментів у позивача суттєво змінився матеріальний стан та здоров`я. Зокрема, щодо зміни матеріального стану позивач вказує, що з 11.11.2022 року офіційно працевлаштований охоронцем в ГБК «Полісся», отримує заробітну плату в розмірі 8568 грн. 32 коп., а тому стягнення з позивача аліментів в розмірі 4000 грн. є неможливим, оскільки розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50% грошового доходу платника аліментів. Не надавав вищевказані довідки суду, оскільки не вважав за потрібне, визнавав позов у розмірі 3000 грн. Також погіршився стан здоров`я. Згідно з витягом із історії хвороби №15990 від 09.12.2022 року позивачу було поставлено відповідні діагнози. На момент подання позовної заяви позивач проходив обстеження з метою подачі документів на проходження МСЕК для отримання групи по інвалідності. У зв`язку із викладеними обставинами, позивач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, а тому просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2023 року до 2000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зменшити розмір аліментів з 4000 грн. до 2000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказує, що позивачу нараховується заробітна плата в розмірі 9639 грн. 36 коп. (без урахування обов`язкових платежів та зборів), що підтверджується копією довідки від 15.06.2023 року №3 про доходи з 01.02.2023 року по 31.07.2023 року.

З відрахуванням усіх необхідних платежів (податків, військового збору, тощо, позивач фактично отримує заробітну плату в розмірі близько 5000 грн., відповідно стягнення з позивача аліментів в розмірі 4000 грн. є неможливим та протиправним, такий розмір аліментів не ґрунтується на нормах матеріального права.

Також, суд першої інстанції не взяв до уваги значне погіршення стану здоров`я позивача, встановлення платнику аліментів II групи інвалідності, який може працювати, але в спеціально створених умовах.

Натомість суд першої інстанції порекомендував позивачу звернутися до Державного центру зайнятості з повідомленням про бажання працювати на іншій роботі та зазначив, що позивач не позбавлений можливості працювати у різних сферах своєї професійної діяльності для збільшення своїх доходів в умовах працевлаштування. Судом зазначено, що беззаперечно не доведено погіршення майнового становища позивача настільки суттєво, щоб перешкоджало йому сплачувати аліменти на утримання єдиного сина.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що суду не було надано відомостей про всі види доходів (прибутку) позивача, зокрема, довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 та ОК-7. Однак, скаржник вважає, що обов`язок надавати довідки про відсутність додаткових доходів у вигляді пенсії у позивача був відсутній, оскільки в матеріалах справи міститься відповідне рішення про відмову в призначенні йому пенсії, яке було долучено до відповіді на відзив.

З урахуванням вищенаведених положень законодавства, інвалідність II групи, яка встановлена позивачу у справі, свідчить про тяжку хворобу особи, адже її встановлюють у разі суттєвих втрат здоров`я в людини, що призводить до істотних обмежень у її життєдіяльності та, зокрема, у можливості здійснювати повною мірою трудову діяльність під час хвороби, яка призводить до встановлення відповідної групи інвалідності.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 не подала.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились. Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Враховуючи викладене, судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог оскаржуваним рішенням від 13 лютого 2024 року, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача про значне погіршення стану здоров`я, сам факт встановлення платнику аліментів ІІ групи інвалідності не свідчить про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки ним не доведено, що встановлення йому інвалідності потягло такі зміни матеріального стану, які унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі. Згідно відомостей довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії ААГ №252236 від 20.06.2023 року, ОСОБА_1 є працездатним і може працювати в спеціально створених умовах, інвалідність встановлена на строк до 01 липня 2024 року. Відтак, вказана довідка не свідчить про втрату ним працездатності, інвалідність встановлена тимчасово із зазначенням про можливість останнього працювати, а тому встановлення йому інвалідності чи перебування останнього на лікуванні не впливає на його обов`язок матеріально утримувати свою дитину.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, яке може бути підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів.

З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам, зроблені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 , від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21 викладено такий правовий висновок щодо застосування статті 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану».

Як встановлено з матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2023 року у цивільній справі № 756/9930/22, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 01.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 березня 2023 року виправлено описку у рішенні Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2023 року, викладено другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з 01.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття».

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 під час розгляду справи про стягнення аліментів зазначав, що згоден сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення ним повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., як було зазначено у позовній заяві.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 березня 2023 року про виправлення описки - скасовано.

Таким чином, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 лютого 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи з 01.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, набрало законної сили.

З викладеного вбачається, що рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 4000 грн., було ухвалено судом першої інстанції 10 лютого 2023 року та відповідачем ОСОБА_1 в апеляційному порядку оскаржене не було.

Ухвала суду від 14 березня 2023 року про виправлення описки була оскаржена позивачем у вказаній справі ОСОБА_3 та скасована постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року.

Отже, виходячи зі змісту ст. 192 СК України, позивач у даній справі ОСОБА_1 повинен був довести наявність підстав для зменшення розміру аліментів, тобто обставин щодо погіршення його майнового становища та значного погіршення стану здоров`я, що настали у період з 10 лютого 2023 року по 12 червня 2023 року, коли ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано суду копії:

- довідки про доходи ОСОБА_1 , згідно з якою позивач з 11.11.2022 року по дату видачі довідки офіційно працевлаштований охоронцем в ГБК «Полісся», отримує заробітну плату станом на травень 2023 року в розмірі 8568 грн. 32 коп. щомісячно ( а.с. 34). Загальна сума доходу за період з 01.12.2022 року по 01.06.2023 року становить 47 522 грн. 10 коп.;

- витягу з історії хвороби № 15990 стаціонарного хворого, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 24 листопада 2022 року по 09 грудня 2022 року з діагнозом : цироз печінки змішаної етіології в стадії субкомпенсації, хронічний панкреатит в стадії нестійкої ремісії, ІХС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., варикозна хвороба вен нижніх кінцівок ( а.с. 35-37).

- обхідного листа на МСЕК з якого вбачається, що у квітні - травні 2023 року ОСОБА_1 був оглянутий лікарями неврологом, гастроентерологом, хірургом ( а.с. 38-39).

Таким чином, обставини щодо наявності у ОСОБА_1 вищеперелічених хвороб, його лікування у листопаді -грудні 2022 року, розмір його заробітної плати у січні - лютому 2023 року - 7768 грн. 32 коп. щомісячно існували станом на час ухвалення Оболонським районним судом м. Києва рішення про стягнення аліментів від 10 лютого 2023 року. При цьому, не зважаючи на такі обставини, ОСОБА_1 при розгляді справи про стягнення аліментів погоджувався сплачувати суму аліментів у розмірі 3000 грн. щомісячно.

Разом з тим, рішення про стягнення аліментів у розмірі 4000 грн. щомісячно ним оскаржене в апеляційному порядку не було.

У період розгляду даної справи представником позивача було надано:

- копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Київського міського центру медико-соціальної експертизи від 20 червня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності на строк до 01 липня 2024 року. Причина інвалідності - загальне захворювання, висновок про умови та характер праці- може працювати в спеціально створених умовах ( а.с. 75-76).

- копію рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 17 липня 2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з огляду на відсутність необхідного страхового стажу ( а.с. 77).

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано до матеріалів справи доказів щодо суттєвого погіршення свого майнового стану за період з 10 лютого 2023 року до дня звернення з даним позовом до суду - 12 червня 2023 року.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що наданою ним до суду першої інстанції довідкою, про те що позивач з 11.11.2022 року працевлаштований охоронцем в ГБК «Полісся» та отримує заробітну плату в розмірі 8568 грн. 32 коп. щомісячно, підтверджується суттєве погіршення його майнового стану, на що суд першої інстанції не звернув уваги, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до наданої позивачем довідки станом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів ( 10 лютого 2023 року) розмір щомісячної заробітної плати ОСОБА_1 становив 7768 грн. 32 коп., а починаючи з квітня 2023 року - 8568 грн. 32 коп., що не свідчить про зменшення розміру його доходів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції також обґрунтовано прийнято до уваги наявну в матеріалах справи інформацію щодо перетину ОСОБА_1 державного кордону 02 вересня 2023 року в пункті пропуску Краківець, а також скрін-шоти з мобільного телефону малолітнього ОСОБА_5 , сина сторін, з яких вбачається, що ОСОБА_1 надсилав синові фотознімки його подорожі по Чехії та Словаччині у вересні 2023 року ( а.с. 101-102, 120). Зазначеними доказами у сукупності спростовуються доводи позивача про погіршення його майнового становища. При цьому позивачем не надано суду будь-яких доказів щодо джерела його доходів для здійснення витрат на проїзд та проживання за кордоном, у країнах Європи.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги та бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки як належних, допустимих та достатніх доказів свого реального майнового становища, так і доказів суттєвого погіршення свого майнового становища за період після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та до звернення до суду з цим позовом позивач не надав.

Доводи апеляційної скарги позивача про значне погіршення стану здоров`я,що також спричинило зменшення його доходів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріалами справи доведено лише обставину щодо встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності, тоді як жодних доказів розміру щомісячних або будь-яких інших витрат на лікування, позивачем суду не надано. Отже сам факт встановлення платнику аліментів ІІ групи інвалідності не свідчить про погіршення його майнового стану, оскільки позивачем не зазначено та не надано суду доказів розміру його витрат на лікування за період після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що встановлення йому ІІ групи інвалідності потягло такі зміни матеріального стану, які унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному рішенням суду розмірі.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.