КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3912/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м. Київ

Справа № 362/5461/14-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Дубінкіної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року, ухвалене у складі судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до Ковалівської сільської ради Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

встановив:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 .

Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,25 га, яка знаходиться за тією ж адресою.

Вона є спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_4 .

У встановлений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М. для прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, правовстановлюючі документи на яке відповідали вимогам чинного законодавства.

Проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку вона не має можливості, оскільки державний акт виготовлений, але її чоловік за життя не встиг його отримати, а тому їй відмовлено у оформлені спадкового майна.

Таким чином, вона не має можливості оформити відповідно до вимог законодавства право на спадкову земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на земельну ділянку на ім`я спадкодавця ОСОБА_4 .

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Не погоджуючись з рішенням, особа, яка не брала участі у розгляді в суді першої інстанції, але вважає, що рішенням суду порушено її права, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що 22.10.2010 року братам ОСОБА_4 та ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку за номером :01:010:001 серії ЯК №342348. Тобто, земельна ділянка, загальною площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером :01:010:001 належала ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності.

Висновок суду першої інстанції про обставини щодо невидачі державного акту на право власності на землю, належності ОСОБА_4 всієї земельної ділянки, площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд були встановлені неправильно, оскільки суду не було надано зі сторони відповідача рішення Ковалівської сільської ради Васильківської району Київської області від 25.01.2008 року № 172-XVI-XXV «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства», а зі сторони позивача не було надано державного акту про право власності на земельну ділянку від 22.10.2010 року серії ЯК № 342348, довідки від 26.03.2010 року № 1238/844 про присвоєння земельній ділянці, площею 0,25 га, кадастрового номера, технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права на земельну ділянку (державного акту на право власності на земельну ділянку) за 2009 рік.

Виходячи із тієї обставини, що позивач отримала в порядку спадкування лише 1/2 частку житлового будинку, висновок суду першої інстанції про визнання права власності на 100% земельної ділянки є помилковим.

Зазначає, що в технічній документації із землеустрою за 2009 рік міститься довідка від 17.10.2008 року № 722, що видана виконкомом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області про те, що в АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дійсно рахується згідно земельно-облікових даних земельна ділянка площею 0,50 га, з них 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,25 га - для ведення особистого селянського господарства.

Тобто, по кожній земельній ділянці ОСОБА_4 має 1/2 її частки, що відповідає площі 0,125 га. Висновок суду першої інстанції про належність померлому ОСОБА_4 всієї земельної ділянки, площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, є свідченням недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Вказує, що з моменту ухвалення оскаржуваного рішення - 08.12.2014 року, до моменту подання апеляційної скарги - 28.11.2023 року, минуло понад дев`ять років.

У цей період часу ОСОБА_3 15.06.2017 року зареєструвала за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований на АДРЕСА_2 . Таким чином, ОСОБА_1 не довів свою неможливість подання апеляційної скарги саме з моменту реєстрації права власності на 1/2 будинку, що знаходиться на спірній земельній ділянці.

Крім того, станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 не набув у встановленому законом порядку права власності на спірну земельну ділянку.

Також зазначає, що сума відшкодування оплати послуг адвоката у розмірі 10 500 грн., заявлена до стягнення скаржником, є необґрунтованою та недоведеною.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що зібраними у справі доказами підтверджується, що до смерті за ОСОБА_4 рахувалася земельна ділянка, загальною площею 0,25 га, для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на АДРЕСА_2 , на якій розташований житловий будинок, що за правом спадкування та спільної власності подружжя на праві приватної власності належить позивачу, тому до ОСОБА_3 перейшло право власності на земельну ділянку за загальними правилами спадкування.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.01.1973 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 , виданого 27.01.1973 року Ковалівським сільським відділом ЗАГС Васильківського району Київської області (а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер у віці 62 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим 26.03.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а. с. 5).

Згідно із довідкою Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області від 13.11.2014 року № 562 за ОСОБА_4 дійсно рахувалася земельна ділянка, площею 0,25 га, для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на АДРЕСА_2 та державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався (а. с. 8).

13.11.2014 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , після померлого ОСОБА_4 , оскільки державний акт про право власності на земельну ділянку не видавався (відсутній) (а. с. 6).

28.10.2014 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М. на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходяться на АДРЕСА_2 (а. с. 10).

Також судом апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих особою, яка не брала участі у розгляді в суді першої інстанції, але вважає, що рішенням суду порушено її права, ОСОБА_1 , встановлено такі обставини.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.10.1985 року, виданого державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Москалюк В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2237 спадкоємцями ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , у рівних частках є сини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається із житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в селі Ковалівка Васильківського району Київської області і належав померлій на підставі довідки, виданої виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради народних депутатів (а. с. 56).

Рішенням Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області від 25.01.2008 року № 172-XVI-XXV «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства» вирішено передати безкоштовно у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства з подальшим виготовленням державного акту на право приватної власності на землю громадянам, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 - площею 0,50 га, розташовану в АДРЕСА_2 , з них: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0,25 га - для ведення особистого селянського господарства (а. с. 64).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на підставі рішення Ковалівської сільської ради від 25 січня 2008 року № 172-16-25, ОСОБА_4 є співвласником земельної ділянки, площею 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 60).

Згідно зі списком співвласників земельної ділянки, що є додатком до акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 342348, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є співвласниками спірної земельної ділянки (а. с. 62).

Відповідно до довідки від 17.10.2008 року, виданої виконкомом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, про те, що в АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_1 дійсно рахується згідно земельно-облікових даних земельна ділянка площею 0,50 га, з яких: 0,25 га - для будівництва, обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд; 0,25 га - для ведення особистого селянського господарства (а. с. 78).

18.04.2019 року державним реєстратором Виконавчого комітету Васильківської міської ради Кручок Н.В. на підставі нотаріальної заяви ОСОБА_3 про поділ земельних ділянок зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на дві земельні ділянки, площею по 0,125, кадастровий номер :01:010:0040 та :01:010:0041 (а. с. 84 - 87).

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Згідно з ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України 2004 року (чинний на момент розгляду справи у суді першої інстанції) сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ч. 1 ст. 33 ЦПК України).

Схожі за змістом норми закріпленні у ст. ст. 48, 51 ЦПК України в чинній редакції.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи ( висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц .

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі»може не бутитотожним за змістомпоняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бутизвернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновкисформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 , від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 .

Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (висновки у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 , від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 .

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Із матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із позовом, позивач ОСОБА_3 подала доказ про наявність у неї права власності в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка на 1/2 частину житлового будинку - свідоцтво про спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 .

Доказів тієї обставини, кому належить інша 1/2 частина вказаного житлового будинку позивач до суду не подала, при цьому у позовній заяві ОСОБА_3 зазначила, що їй на праві власності належить увесь будинок, не подавши суду відповідних правовстановлюючих документів.

Разом з тим, із доданих до апеляційної скарги доказів встановлено, що на момент розгляду справи судом першої інстанції скаржник ОСОБА_1 був власником іншої 1/2 частини житлового будинку, що належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.1985 року.

Також ОСОБА_1 є співвласником спірної земельної ділянки, площею 0,25 га, за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується рішенням Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області від 25.01.2008 року № 172-XVI-XXV «Про безкоштовну передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства», державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення Ковалівської сільської ради від 25.01.2008 року № 172-16-25, довідкою від 17.10.2008 року, виданою виконкомом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, технічною документацією із землеустрою ( а.с. 65 - 73).

Таким чином, ОСОБА_1 як власника 1/2 частини житлового будинку та співвласника спірної земельної ділянки до участі у справі в якості співвідповідача не було залучено судом першої інстанції, в той час як оскаржуваним рішенням вирішено питання щодо його законних прав та інтересів на вказане майно, оскільки належність йому на праві власності 1/2 частини вказаного житлового будинку ( з 1985 року) та земельної ділянки ( з 2010 року) підтверджується відповідними правовстановлюючими документами.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 5 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Розгляд справи за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє колегію суддів можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті.

Оскільки розгляд вказаної справи було здійснено без залучення до участі у справі ОСОБА_1 вирішення даного спору є передчасним.

Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі у справі інших осіб у якості відповідачів, а суд першої інстанції дане питання не вирішив, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Разом з тим, відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Встановлено, що 11.11.2023 року між Адвокатським об`єднанням «Світлани Поліщук» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № 38/1/1/23, за умовами якого бюро взяло на себе зобов`язання по представництву інтересів клієнта в цивільній справі № 362/5461/14-ц, а саме: апеляційне оскарження рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2014 року про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом (а. с. 90).

Також 11.11.2023 року між Адвокатським об`єднанням «Світлани Поліщук» та ОСОБА_1 укладено додаток до договору про надання правової допомоги від 11.11.2023 року № 38/1/1/23, у якому сторони дійшли згоди, що оплата за умовами договору складається із вартості наданих протягом дії договору послуг, розмір яких визначається в п. 2 цього додатку. Згідно з п. 2 вартість правової допомоги адвоката бюро розраховується наступним чином, зокрема, підготовка апеляційної скарги на рішення суду - 10 500 грн.

Згідно з рахунком-актом від 11.11.2023 року № 36 Адвокатським бюро «Світлани Поліщук» були виконано такі роботи: адвокатські послуги згідно договору від 11.11.2023 року № 38/1/1-23 на суму 10 500 грн (а. с. 94).

Згідно з платіжним дорученням від 16.11.2023 року № @PL26632 на рахунок ОСОБА_2 перераховано грошові кошти в розмірі 10 500 грн (а. с. 95).

Таким чином, заперечення представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про необґрунтованість та недоведеність витрат ОСОБА_1 на оплату послуг адвоката є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Інших обґрунтованих доводів щодо не співмірності витрат на правову допомогу обсягу наданих адвокатом послуг у відзиві не наведено.

У пунктах 150-151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу має бути належним чином мотивовано. Загальні заперечення щодо заяви про розподіл витрат на правничу допомогу не можуть бути правовою підставою для зменшення розміру цих витрат, так як принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Таким чином, оцінивши надані ОСОБА_1 докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що останній довів належними та допустимими доказами розмір витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню позивачем у розмірі 10 500 грн.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір 1218 грн, що підтверджується квитанцією від 27.11.2023 року № 3354-9893-9426-3744 ( а. с. 49).

Таким чином, позивач повинна компенсувати позивачу витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1218 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року - скасувати та прийняти постанову:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Ковалівської сільської ради Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 ( одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10 500 ( десять тисяч п`ятсот) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.