ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 липня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2706/24

Головуючий у першій інстанції ФЕТІСОВА Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/994/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

з секретарем: Шкарупою Ю.В.

Заявник: ОСОБА_1

Заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 червня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні (суддя Фетісова Н.В.), ухвалене об 11 год. 55 хв. у м.Прилуки, повний текст рішення складено 06 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту її перебування на утриманні рідного брата ОСОБА_2 . Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними сестрою і братом, батьки яких померли. Ні брат, ні сестра в шлюбі не перебували, проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , та вели спільне господарство. Заявниця в силу свого віку та стану здоров`я не працює, отримує пенсію за віком, розмір якої є недостатнім для покриття базових потреб заявниці та забезпечення їй гідних умов для проживання. ОСОБА_2 до вступу на службу в Збройні Сили України (далі ЗСУ) працював в ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство», отримував щомісячний дохід у розмірі 15 000 грн, він покривав всі побутові потреби сім`ї, оплачував комунальні послуги, фінансово забезпечував та утримував ОСОБА_1 , включаючи її потреби на харчування та лікування. Сповіщенням №47/720 від 20 лютого 2024 року Військової частини НОМЕР_1 було повідомлено ОСОБА_1 про те, що її брат під час виконання бойових завдань в районі с.Синьківка Харківської області 18 лютого 2024 року внаслідок артилерійських обстрілів збройних формувань російської федерації і безпосереднього зіткнення з противником зник безвісти. Заявниця 26 лютого 2024 року звернулася до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області з письмовою заявою про виплату їй виплат належних безвісті зниклому ОСОБА_2 , але отримала відмову. Встановлення факту знаходження її на утриманні брата має для неї юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати право на отримання грошового забезпечення їй як особі, що перебувала на утриманні військовослужбовця.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 червня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено. Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для висновку, що матеріальна допомога зниклого безвісти брата ОСОБА_2 була постійним і основним джерелом засобів до існування заявниці ОСОБА_1 . Крім того, судом зроблено висновок, про те, що заявниця не може бути віднесена до жодної з категорій осіб визначених Законом України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду, а заяву про встановлення факту перебування на утриманні залишити без розгляду. Апеляційна скарга мотивована тим, що після відкриття провадження у даній справі та вступу у неї заінтересованих осіб, які активно заперечували проти задоволення заяви про встановлення факту перебування на утриманні, виник спір про право (а саме про право заявниці на отримання виплати грошового забезпечення). Суд на думку заявниці, повинен був залишити її заяву без розгляду на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України. Натомість судом розглянуто дану заяву та винесено рішення, чим допущено порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство оборони України просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 і залишити без змін рішення суду першої інстанції. Заінтересована особа вказує, що належне ОСОБА_2 грошове забезпечення виплачується військовою частиною, а не Міністерством оборони України, отже між останнім і заявницею не може існувати спору про право щодо отримання нею грошового забезпечення. Також посилається, що грошове забезпечення за весь час безвісної відсутності ОСОБА_2 може бути виплачене особам, визначеним відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх або його спадкоємцям у встановленому порядку на підставі наказу командира військової частини за місцем проходження військової служби. За доводами заінтересованої особи, ні Міністерство оборони України, ні військова частина НОМЕР_1 , ні ІНФОРМАЦІЯ_1 не є та не можуть бути отримувачами належного ОСОБА_2 грошового забезпечення відповідно між заявницею та жодним із цих суб`єктів не може існувати спору про право. Крім того, Міністерство оборони України звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не відноситься до утриманців відповідно до положень Закону №2011-ХII та Закону №2262-ХII. Міністерство оборони України зазначає, що на підтвердження факту перебування на утриманні до заяви ОСОБА_1 не додано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 фінансово забезпечував та утримував заявницю до та після призову на військову службу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є рідними сестрою та братом (а.с.12, 14, 17).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Прилуцькому об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області і отримує пенсію за віком (а.с.6).

Савинський старостинський округ Корюківської міської ради Чернігівської області повідомив, що ОСОБА_2 ніколи не був одружений (а.с.7).

Шлюб ОСОБА_1 з ОСОБА_3 було розірвано заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 квітня 2011 року (а.с.12, 18).

Згідно з довідкою Комітету самоорганізації населення №7 мікрорайону 273 кварталу від 05 березня 2024 року заявниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де також дійсно проживав без реєстрації, до вступу на військову службу 09 грудня 2023 року, її брат ОСОБА_2 (а.с.13).

Відповідно до Акту №1376 від 17 квітня 2024 року ОСОБА_2 проживав без реєстрації по АДРЕСА_1 в сім`ї своєї сестри, до вступу на військову службу 09 грудня 2023 року (а.с.13 зворот).

Сповіщенням №47/720 від 20 лютого 2024 року військової частини НОМЕР_1 сповіщено близьких родичів, а саме сестру ОСОБА_1 про те, що її брат, навідник 3 механізованого відділення бойової машини 3 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант військової служби за призовом по мобілізації ОСОБА_2 , який був призваний на військову службу 09 грудня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи вірним Військовій присязі Українському народу, мужньо виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, під час виконання бойових завдань районі с.Синьківка Харківської області 18 лютого 2024 року внаслідок артилерійських обстрілів збройних формувань російської федерації і безпосереднього зіткнення з противником зник безвісти (а.с.16).

26 лютого 2024 року за заявою ОСОБА_1 про зникнення безвісти брата Прилуцьким районним відділом поліції Головного управлінн національної поліції в Чернігівській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.10 зворот).

Також відомості про розшук ОСОБА_2 було внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (а.с.8-9).

07 квітня 2024 року військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що виплата грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 не може бути здійснена у зв`язку з відсутністю законних підстав (відсутність на утриманні військовослужбовця) (а.с.5).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України).

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи (частина перша статті 297 ЦПК України).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (частина третя статті 297 ЦПК України).

За умовами частини третьої статті 294ЦПКУкраїни справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Інші особливості розгляду справ окремого провадження встановлені розділом IV ЦПК України.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (стаття 315 ЦПК України).

При цьому, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Звертаючись до суду в порядку окремого провадження, заявниця просила встановити факт, що вона перебувала на утриманні свого брата ОСОБА_2 .

При цьому, ОСОБА_1 як заінтересованих осіб у заяві вказала військову частину НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що заінтересовані особи не визнають вимог викладених у заяві про встановлення факту та заперечують право ОСОБА_1 на отримання грошового забезпечення, як особі, що перебувала на утриманні військовослужбовця.

Суд першої інстанції розглядаючи справу в порядку окремого провадження вирішив крім вимог заяви про встановлення факту перебування заявниці на утриманні брата-військовослужбовця, відсутність у ОСОБА_1 права на отримання грошового забезпечення, що не може бути предметом вирішення у справах окремого провадження.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви, колегією суддів обґрунтовано встановлено, що існує спір про право щодо перебування ОСОБА_1 на утриманні свого брата ОСОБА_2 та отримання заявницею грошового забезпечення, як члена сім`ї військовослужбовця, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (ч. 6 ст. 294 ЦПК).

Натомість суд першої інстанції на вищевказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, належним чином не встановив, чи не вбачається із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, спір про право, не визначив коло осіб, права та інтереси яких може порушити ухвалене у справі рішення та помилково розглянув справу по суті в порядку окремого провадження.

Отже, обставини на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Оскільки допущені судом порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду з підстав, передбачених ч. 1 ст. 377 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 258, 263, ч.4 ст.315, 374, 377, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 червня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 липня 2023 року.

Головуючий: Судді: