П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 липня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

за участі секретаря Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кухта Ольга Василівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2024 року (повний текст рішення складено 29.02.2024, головуюча суддя Лемак О.В.) у справі №308/10692/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовної заяви

В червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 09 лютого 2002 року він уклав шлюб із ОСОБА_1 , який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції НОМЕР_1 від 09.02.2020 року.

Від даного шлюбу мають спільних дітей: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначив, що відносини з відповідачкою стали псуватися, оскільки вони люди різних характерів і поглядів на життя, що призводило до постійних суперечок та непорозумінь.

Позивач вказував, що 22.05.2022 відповідачка, скориставшись його відсутністю на протязі однієї доби, викрала неповнолітніх дітей, дочку - ОСОБА_4 , та сина - ОСОБА_5 , ввівши їх в оману, сказавши, що їдуть в гості до старшої доньки в Словацьку Республіку. Проти волі дітей, о 04.00 год. ранку на власному автомобілі, без відома позивача та без погодження з ним, вивезла дітей за межі України. Позивач стверджує, що діти постійно бажали повернутися до України, особливо син ОСОБА_6 . Дружина їх утримувала силою, різною брехнею та шантажем. В кінці серпня 2022 року позивач поїхав до Німеччини, за місцем тимчасового проживання дружини з дітьми. Сина ОСОБА_5 , який категорично відмовився проживати з матір`ю, позивач повернув до України та зараз син проживає з ним в АДРЕСА_1 (а.с.8).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10.04.2023 року, яке набуло законної сили, шлюб між позивачем та ОСОБА_1 розірвано (а.с.5-6).

Позивач просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з його батьком ОСОБА_2 за місцем проживання АДРЕСА_1 .

16.10.2023 відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кухта О.В., подавала клопотання про закриття провадження у справі №308/10692/23 у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Ухвалою від 24.10.2023 Ужгородського міськрайонного суду у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Кухти О.В. - про закриття провадження у справі відмовлено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги, позиції інших учасників справи

На вказане рішення відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким провадження у цивільній справі закрити у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Вважає, що у позовній заяві не зазначено у чому саме полягає порушене право позивача, останнім не подано доказів існування між батьками дитини спору щодо місця її проживання. Оскільки малолітній син ОСОБА_6 проживає з батьком, спору щодо визначення місця проживання дитини немає. Стверджує, що будь-яких дій щодо зміни місця проживання дитини відповідачка не вчиняла, а твердження позивача про викрадення нею дітей є безпідставним, так як мати не може викрасти своїх дітей. Зазначає, що сторони добровільно дійшли згоди, що син ОСОБА_6 буде проживати з батьком за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що відсутність спору, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити та залишити в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.02.2024.

У своїх доводах посилається на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10.04.2023, яким було розірвано шлюб між сторонами та відмовлено у задоволенні вимоги про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з батьком ОСОБА_2 , оскільки позивачка категорично заперечувала проти даної позовної вимоги. Саме тому позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки між сторонами існує спір щодо місця поживання сина.

Мати дитини більше двох років проживає за кордоном, повертатись в Україну наміру не має. Заявляла, що поїхала за кордон влаштовувати свою долю, а в дітей своя доля. Участі у вихованні чи будь-якому забезпеченні сина не приймає.

Зазначає, що на даний час юридичний статус неповнолітнього сина ОСОБА_7 не визначений, в результаті чого виникають багато життєво важливих і юридичних проблем та шкодять інтересам дитини. Зокрема, в державних та інших установах вимагають погодження та підпис матері на ту чи іншу дію.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника відповідача адвоката Кухти О.В, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 2002 року. Під час шлюбу 03 листопада 2013 року в них народилось троє дітей дві доньки та син - ОСОБА_5 (а.с.4).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 квітня 2023 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5-6).

Із доводів, викладених у позовній заяві, вбачається, що підставою звернення ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 було те, що 22.05.2022 остання, скориставшись його відсутністю протягом доби, о 4:00 год на власному автомобілі без відома позивача та без його згоди вивезла дітей за межі України та викрала всі сімейні грошові заощадження у великих розмірах. Зазначене підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 0000672 від 21.06.2022 (а.с.34).

Статтею 162 СК України визначено правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини. Так, частиною 1 вказаної статті передбачено, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права одного з батьків від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни місця проживання дитини.

В той же час, встановлено, що позивач у серпні 2022 року їздив за місцем проживання сім`ї у Німеччину, та повернув сина в Україну. Згідно довідки ТОВ «Житло-Сервіс» від 16.06.2023 малолітній син ОСОБА_8 проживає з батьком за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 8).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

З огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.

Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Будь-які спори між батьками, у які залучена дитина і які вирішуються органом опіки та піклування або судом, завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку органу опіки та піклування - Ужгородського міськвиконкому від 07.07.2023 за № 544/23/02-14 доцільним буде визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою його місця проживання (а.с.15-18).

Як зазначено у вказаному Висновку. згідно акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , від 28.06.2023, встановлено, що умови проживання у чотирикімнатному приватному будинку з прибудинковою територією відмінні. ОСОБА_2 отримує пенсію за вислугу років, його дохід з грудня 2022 по травень 2023 становив 125580 грн. У дитини є своя кімната, обладнана необхідними меблями, наявні шкільні приладдя, іграшки, одяг по сезону. У будинку є всі комунальні зручності. Стосунки між батьком та сином доброзичливі. З дитиною проведено бесіду, в якій він зазначив, що бажає проживати з батьком, а до мами їздити в гості.

Згідно акту оцінки потреб від 28.06.2023 № 250, складеного працівником Ужгородського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, довідок з місця навчання, пояснень вчителів вбачається, що батьківський потенціал батька дитини знаходиться на належному рівні; батько спроможний виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за ним; батько приводив сина до школи та забирав з уроків; спілкувався з педагогами, які навчали сина; цікавився шкільним життям дитини; під час дистанційного навчання часто був присутній на онлайн-уроках; дитина відвідує додаткові заняття з англійської мови; відвідує заняття з футболу на базі спортивної школи.

Колегія суддів зазначає, що мати дитини з травня 2022 року фактично проживає за межами України. Перебувала за кордоном і на час розгляду справи як судом першої, так і апеляційної інстанцій. Участь у розгляді справи про розірвання шлюбу відповідач також брала через представника.

Син сторін з серпня 2022 року проживає в Україні, з батьком. Як зазначалось у клопотанні про закриття провадження у справі, а також у апеляційній скарзі (які підписані представником відповідача), мати дітей не заперечує про те, щоб їхній малолітній син ОСОБА_6 проживав з батьком, за адресою АДРЕСА_1 , оскільки про це «Позивач та відповідачка добровільно дійшли згоди».

Проте колегія суддів враховує, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу та залишення проживати сина з батьком у квітні 2023 року ОСОБА_1 у відзиві категорично заперечувала проти залишення сина проживати з батьком, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

А отже, між батьками існує спір щодо місця проживання дитини, і колегія судів погоджується з висновком суд першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання відповідачки про закриття провадження у справі №308/10692/23 а також не вбачає підстав для закриття провадження у справі за результатами розгляду апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, з огляду на предмет даного спору та підстави, з яких позивач звернувся до суду з даним позовом, жодним чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, зроблених на підставі всебічного та повного розгляду справи.

Висновки апеляційного суду

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із батьком відповідатиме її інтересам, суд апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. При цьому висновки щодо можливості визначення місця проживання малолітньої дитини без зазначення конкретної адреси наведено у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 607/1091/16-ц.

Апелянт суду не навів аргументів, які б давали підстави для протилежного висновку.

Крім того, визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_7 разом з батьком не позбавляє матір дітей права приймати в подальшому активну участь у його вихованні, фізичному та духовному розвитку, відвідувати та спілкуватися з ним.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційного суду висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кухта Ольга Василівна - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 липня 2024 року.

Головуюча

Судді: