КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024року місто Київ

справа № 357/13922/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Цукурова В.П., повний текст рішення складено 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини із всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня подачі позову до суду та до їх повноліття.

В мотивування вимог, посилалася на те, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 07 жовтня 2010 року у Відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №1320.

Вказувала, що від спільного життя вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з нею та знаходяться на її матеріальному забезпеченні.

Зазначала, що 07 грудня 2020 року шлюб між ними було розірвано.

Посилалась на те, що після розірвання стосунків між ними, відповідач ухиляється від утримання дітей, добровільно не надає матеріальної допомоги на їх утримання, а вона самостійно не має матеріальної змоги забезпечити дітей всім необхідним.

Вказувала, що вона намагалась вирішити це питання в добровільному порядку, однак відповідач не бажає навіть вести розмову з цього приводу.

Зазначала, що на даний час відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча працює і має дохід. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10 листопада 2023 року і до повноліття дітей.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішенням суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. на місяць на кожну дитину до повноліття старшої дитини, починаючи від дня прийняття рішення суду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що твердження позивача, які викладені в позові є голослівними та не підтвердженими жодними доказами, адже він належним чином і з великою відповідальністю ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків.

Вказував, що на підтвердження факту виконання своїх обов'язків щодо утримання дітей, відповідач надав до суду копії платіжних доручень та квитанцій про перерахування та карткові рахунки дітей аліментів у розмірі 2500 грн. на кожну дитину в 2021, 2022 та 2023 роках. Окрім перерахованих коштів, відповідач надавав кошти готівкою позивачу і дітям.

Зазначав, він постійно приймає участь у вихованні дітей, відвідує з ними парки, театри, кінотеатри, проводить вільний час.

Посилався на те, що твердження позивача про те, що діти знаходяться на утриманні лише позивача, не відповідають дійсності та не доведені.

Вказував, що суд не врахував даних обставин під час прийняття рішення, не дослідив пояснення та докази надані відповідачем, що свідчить про належне виконання ним своїх батьківських обов'язків, участь в утриманні та вихованні дітей, що призвело до прийняття необгрунтованого рішення.

Зазначав, що він акцентував увагу суду першої інстанції на тому, що він є підприємцем, а при здійсненні підприємницької діяльності неможливо спрогнозувати наявність доходу в наступному місяці, а відтак дохід від його діяльності не має стабільного характеру, що також підтверджується відомостями про доходи за 1-3 квартал 2023 року та виписками про рух коштів по рахунку ФОП за 10-12 місяці 2023 року.

Посилався на те, що він не має власного житла, проживає в орендованій квартирі в АДРЕСА_1 , у зв'язку з чим несе витрати в розмірі 7000 грн щомісячно.

Вказував, що матеріальний стан позивача підтверджується інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно, на праві власності у якої наявні декілька квартир, земельні ділянки тощо, а також інформацією із ТЦС МВС №3242 про наявність транспортних засобів у власності позивачки. Дані обставини свідчать про матеріальну спроможність позивача на достатньому рівні забезпечувати дітей.

Зазначав, що від іншого шлюбу в нього є ще одна донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є повнолітньою та проживає в Німеччині, але він також надає їй матеріальну допомогу.

Посилався на те, що суд першої інстанції скептично оцінив позицію відповідача про погіршення стану здоров'я, проте ці обставини впливають на підприємницьку діяльність відповідача до відновлення нормального стану здоров'я, натомість потрібні кошти на відновлення після операції, лікування, підтримку серцево-судинної системи.

Вказував, що суд першої інстанції не надав належну оцінку матеріальному та сімейному стану сторін, стабільності доходу відповідача, стану його здоров'я, що впливає на можливість сплачувати аліменти у частці від доходу.

Зазначав, що неналежна оцінка вказаних вище обставин та неврахування їх під час прийняття рішення є порушенням ст. 192 СК України, оскільки вказані обставини мають істотне значення у вирішенні питання визначення способу та розміру аліментів.

21 травня 2024 року від позивача ОСОБА_2 на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. На обгрунтування вимог, посилалась на те, що подана відповідачем ОСОБА_1 апеляційна скарга не містить обгрунтованих заперечень фактичних обставин справи зазначених у позові та рішенні суду.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що посилаючись на надане позивачу право вибору способу стягнення аліментів, в ході розгляду справи її представник наполягав на присудженні аліментів саме у частці від доходу. Заяви про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі від позивача суду не надходило. Такі вимоги ґрунтуються на законі (ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України). А тому, наявні правові підстави для визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу), а не у твердій грошовій сумі, як просив відповідач. Достатнім для забезпечення інтересів дітей, а також таким, що відповідає матеріальним можливостям відповідача надавати матеріальну допомогу на їхнє утримання, має бути присудження аліментів у частці від заробітку (доходу) батька, з урахуванням приписів частини 5 статті 183 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади позивач ОСОБА_2 та діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 .

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено

у 2023 році розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 2833грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено

у 2024 році розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 3196 грн.

За правилами частин 1 та 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

За правилами ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведених норм сімейного законодавства, право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі належить одержувачу аліментів, тому з батьків з ким проживає дитина (діти). Судом встановлено, що дитина проживає з позивачем і перебуває на її утримані, а тому стягнення аліментів на її користь в частині від доходу відповідача відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

З тексту відзиву на позовну заяву, яка була подана до суду першої інстанції та апеляційної скарги вбачається, що відповідач фактично не заперечує щодо стягнення з нього аліментів, проте не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів. Однак, при визначені розміру аліментів судом враховано положення ч.2 ст. 182 СК України та присуджено до стягнення суму, що становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який має забезпечити кожен з батьків.

Таким чином, суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів, правильно керувався вимогами вищезазначених норм, виходив з матеріального становища відповідача, а також потреб дитини відповідно його віку.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що він є підприємцем та при здійсненні підприємницької діяльності неможливо спрогнозувати наявність доходу в наступному місяці, а відтак дохід від його діяльності не має стабільного характеру, оскільки ОСОБА_1 є людиною працездатною, займається підприємницькою діяльністю та має дохід.

Сплачені відповідачем кошти відповідно до квитанцій за період з листопада 2023 року по грудень 2023 року можуть бути враховані при обрахуванні сум, що підлягають сплаті при виконанні рішення суду. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: