ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6941/24 Справа № 0417/9215/2012 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича, стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», боржники: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Акцент-Банк»

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

28 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення приватного виконавця. В обґрунтування скарги посилаючись на те, що 12 квітня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким Зоряном Вікторовичем винесено постанову про відкриття провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 0417/9215/2012, виданого 15.12.2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 595 539,27 доларів США, що еквівалентно 4 170 561,50 грн., а також 358 136,22 грн. пені, 10 000 грн. боргу та 2523,00 грн. судового збору. Після укладення договору про надання правової допомоги з ОСОБА_1 представник скаржника ознайомилась з наданими клієнтом фотокопіями матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2, після чого нею було встановлено, що трирічний строк пред`явлення виконавчого листа №04174/9215/12 виданого 15.12.2015 року, на виконання сплив 18.09.2021 року. Зазначив, що як вбачається з відміток про причини повернення виконавчого листа №0417/9215/2012, виданий 15.12.2015 року, зроблений державними виконавцями: 1. У відкритті виконавчого провадження за цим виконавчим листом відмовлено 21.07.2016 року на підставі п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження»; 2. 17.09.2018 року виконавчий лист було повернено стягувачеві на підставі п.3 ч.1 ст.37 Закону. Отже, з цієї дати починається трирічний відлік на повторне пред`явлення виконавчого листа, тобто - до 17.09.2021 року; 3. 12.11.2020 року виконавчий лист було повернено стягувачеві на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону. 4. 11.11.2021 року виконавчий лист було повернено стягувачеві на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону. 5. 26.12.2022 року виконавчий лист було повернено стягувачеві на підставі п.3 ч.1 ст.37 Закону України. Проте, згідно з ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №202/7598/23 від 11 липня 2023 року визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26 грудня 2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадження НОМЕР_1 на підставі п.2 частини 11 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, вказана постанова не набула чинності (оскільки оскаржувалася) і тому цей запис є неактуальним. В той же час, в період не набуття постановою від 26.12.2022 року чинності, 12.04.2023 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №04147/9215/2012, виданого 15.12.2015 року, тобто після спливу строку встановленого статтею 12 цього Закону. Вказав, що оскільки строк пред`явлення до виконання вказаного листа - до 19.11.2016 року, у зв`язку з тим, що вказаний виконавчий лист неодноразово повертався без відкриття виконавчих проваджень через подання його стягувачем до неналежних відділів виконавчої служби та через пропуск строку на його пред`явлення, приватний виконавець помилково виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №71561591 з порушенням вимог закону щодо строків пред`явлення виконавчого документа. В зв`язку з цим, 20.03.2024 року представник скаржника звернулася до приватного виконавця із клопотанням про повернення стягувачу виконавчого листа №0417/9215/2012, виданого 15.12.2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 595539,27 доларів США, що еквівалентно 4 170561,50 грн., а також 358136,22 грн. пені, 10000 грн. боргу та 2523,00 грн. судового збору. На вище вказане клопотання приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким Зоряном Вікторовичем надано лист-відповідь від 20.03.2024 року, якою не вирішено питання про повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з пропуском строку на його пред`явлення, а лише надано формальну відписку, тому вимушений звернутися в інтересах скаржника з даною скаргою до суду. Просив суд: визнати протиправною і скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича від 12.04.2023 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича повернути виконавчий лист № 0417/9215/2012, виданий 15.12.2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська стягувачу у зв`язку з тим, що пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (а.с.1-2).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича, стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», боржники: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Акцент-Банк» - відмовлено (а.с.100-105).

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення вимог (а.с. 113-115).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2015 року по справі №0417/9215/2012 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 15.12.2015 року, видано виконавчий лист № 0417/9215/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованості у розмірі 595 539,27 доларів США, що за курсом 7,003 відповідно до курсу валют встановлених НБУ на 28.08.2012 р. становить 4 170 561,50 грн., за кредитною угодою № Е/V 2791 від 20.07.2007 р. та договору про видачу траншу № Е/V 2791/1 від 26.07.2007 р. та складається з 313 458,71 доларів США - заборгованість за кредитом, 282 080,56 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом та 904 040,87 грн. - пеня; заборгованість у розмірі 259 022,19 доларів США, що за курсом 7,003 відповідно до курсу валют встановлених НБУ на 28.08.2012 р. становить 1 813 932,30 грн. за кредитною угодою № Е/V 2791 від 20.07.2007 р. та договору про видачу траншу № Е/V 2791/2 від 14.04.2008 р. та складається з 140 363,85 доларів США - заборгованість за кредитом, 118 685,34 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом та 358 136,22 грн. - пеня. Стягнення солідарно з ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 10 000,00 грн. Стягнення з ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судових витрат в розмірі 2 523,00 грн. з кожного, в якому зазначений строк пред`явлення до виконання до 19.11.2016 року.

29.09.2016 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП № 52310360 з примусового виконання виконавчого листа № 0417/9215/2012 виданого 15.12.2015 року.

17.09.2018 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області виконавчий документ - виконавчий лист № 0417/9215/2012 виданий 15.12.2015 року - повернуто стягувачу.

Постановою Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 04.10.2022 ВП № НОМЕР_1 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №0417/9215/2012 від 15.12.2015 року.

Постановою Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 26.12.2022 ВП № НОМЕР_1 виконавчий документ - виконавчий лист № 0417/9215/2012 виданий 15.12.2015 - повернуто стягувачу.

12.04.2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецьким Зоряном Вікторовичем ВП №71561591 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 0417/9215/2012 виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 15.12.2015 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2023 року № 202/7598/23 визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26 грудня 2022 року про повернення виконавчого документу стягувачу АТ КБ "Приватбанк" у виконавчому провадженню № НОМЕР_1 на підставі п. 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.02.2024 року ВП №° НОМЕР_1 закінчено виконавче провадження.

Вказана інформація міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2023 року у справі № 202/7598/23 задоволено скаргу ОСОБА_1 , визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Стрийського відділу ДВС від 26.12.2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2023 року у справі № 202/16697/23 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича, в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2, заінтересована особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк, у задоволенні скарги відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Богдан Л.М. звернувся до приватного виконавця із клопотанням про повернення стягувачу виконавчого листа №0417/9215/2012 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

На зазначену заяву, 20.03.2024 року, засобами поштового зв`язку адвокатом Богдан Л.М. отримано від приватного виконавця лист № 2519, яким приватним виконавцем відмовлено у поверненні виконавчого листа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд 1 інстанції виходив з того, що в діях приватного виконавця відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження».

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Так, статтею 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст. 74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із пунктом 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до вимог частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законам випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законам України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до вимог частини 1 статті 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом.

За таких умов приватні виконавці мають діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто при вчиненні виконавчих дій приватні виконавці мають діяти виключно так, як передбачено відповідним Законам. Саме тому при вчиненні виконавчих дій приватні виконавці мають керуватися вимогами Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Інструкцією з організації примусового виконання рішень та іншими законами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Заявляючи вимогу про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_1 вказує, що незаконність зазначеної постанови пов`язує з тим, що стягувачем пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Матеріалами справи встановлено, що скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.12.2022 року в виконавчому провадженні НОМЕР_1 не є підставою для визнання протиправним та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича від 12.04.2023 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2, оскільки відбувалося переривання строків поданням банком виконавчого листа, виданого 15 грудня 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська по справі №0417/9215/2012, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, суд встановивши, що права боржника в межах виконавчого провадження не були порушені, а в діях приватного виконавця відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги.

Оскільки аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції, підстави для скасування ухвали відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: