Справа № 138/3465/23
Провадження № 22-ц/801/1590/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 рокуСправа № 138/3465/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О.,

за участю сторін: представника Яришівської сільської ради - Грабара С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №138/3465/23 запозовом ОСОБА_1 до Козлівського ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області на рішення Могилів-Подільського міськрайонногосуду Вінницької області від 08 травня 2024 року, яке ухвалила суддя Київська Т.Б. в Могилів-Подільському міськрайонномусуді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 13 травня 2024 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона працювала у Козлівському ліцеї Яришівської сільської ради на посаді вчителя. Рішенням Яришівської сільської ради№1651-34/2023 від 24 серпня 2023 року було вирішено призупинити діяльність Козлівського ліцею.

Розпорядженням Яришівського сільського голови №115-Од від 28 серпня 2023 року вирішено на період простою здійснювати оплату праці працівникам ліцею у розмірі 2/3 посадового окладу.

В.о. директора ліцею 29 вересня 2023 року видано наказ про попередження щодо вивільнення позивача. Простій у Козлівському ліцеї виник не з вини працівників, а тому час простою повинен був оплачуватись в розмірі середньої заробітної плати.

30 жовтня 2023 року наказом в.о. директора школи №37-к, на підставі розпорядження №23-ОС, позивача було звільнено з роботи. Позивач зазначає, що таке звільнення є безпідставним та протиправним, оскільки відбулось з порушенням. Поняття «призупинення» діяльності закладу освіти у чинному законодавстві відсутнє. Також, відповідачами порушено вимоги ст.40, 49-2 КЗпП України, оскільки не запропоновано позивачу іншої роботи при звільнені. Крім того, не було отримано згоди на звільнення працівника, як члена профспілки. Штат у Козлівському ліцеї не скорочувався, у тому числі і посада позивача. Зважаючи на викладені обставини, звільнення позивача відбулось з порушенням.

Таким чином, просила суд: зобов`язати Яришівську сільську раду Могилів-Подільського району нарахувати та виплатити їй різницю між її середнім заробітком та виплаченими 2/3 заробітку за період з 28 серпня 2023 року по 30 жовтня 2023 року; визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки директора Козлівського ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району №37-к від 30 жовтня 2023 року про звільнення її з роботи та поновити її на роботі; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонногосуду Вінницької області від 08 травня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки директора Козлівського ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області №37-к від 30 жовтня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя початкових класів.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя початкових класів в Козлівському ліцеї Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Стягнуто з Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2023 року по 08 травня 2024 року, включно, в розмірі 69138,32 грн.

Стягнуто з Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району судовий збір в розмірі 2147,20 грн на користь держави.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача відбулось із порушенням норм трудового законодавства, а тому наказ в.о. директора Козлівського ліцею Яришівської сільської ради №37-к від 30 жовтня 2023 року про звільнення позивача є незаконним. Також суд вказав, що фактично у Козлівському ліцеї змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників не відбулось. Звільнення позивача відбулось із порушенням частини другої статті 40 КЗпП України та статті 49-2 КЗпП України, а незаконне звільнення є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись із рішенням суду, Яришівська сільська рада Могилів-Подільського району Вінницької області подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що апелянт вважає, що звільнення позивача ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП було законним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії трудової книжки позивача ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , вона працює в закладах освіти села Козлів з 01 вересня 2008 року, в тому числі на посаді вчителя Козлівської школи Могилів-Подільського району, яка згодом була перейменована в ліцей, тобто фактично безперервно в одній і тій установі, до 30 жовтня 2023 року.

На підставі наказу в.о. директора Козлівського ліцею Яришівської сільської ради №37-к від 30 жовтня 2023 року «Про звільнення працівників ліцею» позивач була звільнена із займаної посади вчителя початкових класів. Підставою для звільнення зазначено розпорядження №23-ОС від 28 серпня 2023 року «Про попередження працівників Козлівського ліцею про наступне вивільнення у порядку ст.49-2 КЗпП». Разом з тим, в даному наказі не вказано на підставі якої норми КЗпП України звільнено позивача, тобто чому розірвано трудовий договір укладений на невизначений строк.

Згідно запису №11 у трудовій книжці позивача, підставою її звільнення зазначено п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із закриттям ліцею.

Рішенням 34 сесії 8 скликання Яришівської сільської ради №1651-34/2023 від 24 серпня 2023 року «Про призупинення діяльності Козлівського ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області» на підставі п.30 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 66 ЗУ «Про освіту», ст.. 32 ЗУ «Про повну загальну середню освіту» вирішено призупинити з 01 вересня 2023 року діяльність вказаного ліцею та доручено його директору вжити заходів щодо вивільнення працівників ліцею, у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці через призупинення діяльності ліцею згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Відділ освіти, культури, туризму, молоді та спору Яришівської сільської ради зобов`язано забезпечити продовження здобуття освіти учнями цього ліцею в Хоньковецькому ліцеї цієї ж сільської ради та в Липчанській гімназії цієї ж сільської ради. Період на який зупиняється робота ліцею не визначений, але директора ліцею зобов`язано вжити заходів щодо вивільнення працівників цього ліцею згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці через призупинення діяльності ліцею.

На виконання зазначеного вище рішення, 29 серпня 2023 року, в.о. директора Козлівського ліцею Яришівської сільської ради видає наказ №27-к «Про попередження працівників Козлівського ліцею про наступне вивільнення у порядку ст.49-2 КЗпП України», яким попереджає працівників Козлівського ліцею Яришівської сільської ради, зокрема, ОСОБА_1 про наступне вивільнення у зв`язку з призупиненням роботи закладу.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Строк, на який працівник приймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, провадження № 61-38337св18, від 09 червня 2021 року у справі № 444/372/20, провадження № 61-5325св21, від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц, провадження № 61-787св17.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц, провадження № 61-787св17, зазначено, що з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 та у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 654/941/17, провадження № 61-576сво18, зроблено висновок, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст. 43 Конституції України та ст. 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким необхідно розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ч.5 ст. 235 КЗпП, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відсутність підтвердження про те, що роботодавець запропонував вакансії у випадках передбачених КЗпП України - є порушенням трудового законодавства.

Як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів того, що позивачу пропонувалось інше місце роботи.

Зокрема, в протоколі ІІ пленарного засідання 34 сесії 8 скликання Яришівського сільської ради від 24 серпня 2023 року, відсутня інформація, що особисто позивачу пропонувалась конкретна посада в конкретному закладі загальної середньої освіти.

Крім того, як вбачається з протоколу №1 наради при директорові від 29 серпня 2023 року Хоньковецького ліцею Яришівської сільської ради, у ньому також відсутня інформація щодо пропозиції роботи позивачу ОСОБА_1 .

Відповідачі не довели під час судового розгляду, що неможливо було перевести позивача ОСОБА_1 , за її згодою, на іншу роботу в заклади загальної середньої освіти цієї ж територіальної громади, зокрема, Хонковецького ліцею чи Липчанської гімназії куди були переведені діти, які навчались в Козлівському ліцеї.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що роботодавцем позивача не були виконані вимоги ч.2 та 3 ст. 49-2 КЗпП України.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України не містить вичерпного переліку підстав, які б дозволяли безальтернативно трактувати роботодавцю поняття зміни в організації виробництва і праці та воно не обмежується ліквідацією, реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи станом на день звільнення позивача Козлівський ліцей не було ліквідовано, реорганізовано, він не став банкрутом та не відбулось його перепрофілювання так як і не було скорочення чисельності або штату працівників, що фактично була підтверджена в ході судового розгляду даної справи представником відповідача Яришівської сільської ради.

Аналіз змісту КЗпП України дає підстави вважати, що законодавець не передбачає права роботодавця щодо повного зупинення роботи установи, підприємства, організації на невизначений час і права звільнення саме у зв`язку з цією обставиною усіх працівників такого підприємства, установи, організації та не визначає це поняття тотожним поняттю зміни в організації виробництва і праці.

Частиною 1 статті 34 КЗпП України, яка регулює питання, тимчасового переведення на іншу роботу визначено, що зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами є простоєм.

Одночасно частина 2 вказаної вище норми визначає, що у разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Тобто, зупинення роботи є тимчасовим заходом при якому не дозволено повністю звільняти усіх працівників, а лише дозволяється їх переведення, за їх згодою і, не більше ніж на один місяць.

Стаття 49-4 КЗпП України містить поняття, зокрема, зупинення виробництва, але лише часткового, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників.

В листі Міністерства праці України N 114/06/187-11 від 07.04.2011 надано роз`яснення, що скорочення чисельності та скорочення штату - поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

28 серпня 2023 року, згідно розпорядження сільського голови Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району №115-ОД «Про оголошення простою в Козлівському ліцеї Яришівської сільської ради» на підставі ч.1 ст.34, ч.1 ст.113 КЗпП України, п.20 ч.4 ст.42 та ч.8 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України від 02 травня 2023 року за №3057-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», на виконання постанови КМУ від 07 березня 2023 року за №221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану», враховуючи обмежений фінансовий ресурс у 2023 році на оплату праці з нарахуваннями працівникам 33СО, які утримуються за рахунок коштів освітньої субвенції; зважаючи на те, що рішенням 34 сесії Яришівської сільської ради від 24 серпня 2023 року за № 1651-34/2023 «Про призупинення діяльності Козлівського ліцею Яришівської сільської ради Могилів - Подільського району Вінницької області» діяльність Козлівського ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області призупинено, в ліцеї оголошено простій не з вини працівника всім педагогічним та непедагогічним працівникам закладу з 28 серпня 2023 року по 28 жовтня 2023 року. Пунктом 3 даного розпорядження доручено директору ліцею забезпечити виконання розпорядження, шляхом видачі відповідного наказу в порядку, передбаченому трудовим законодавством. Також пунктом 4 даного розпорядження вирішено здійснювати оплату праці педагогічним працівникам у період простою в розмірі 2/3 посадового окладу з урахуванням педагогічного навантаження, які вони мали до запровадження простою.

Відповідно до наказу в.о. директора Козлівського ліцею №43-к від 29 серпня 2023 року в ліцеї було оголошено простій, і в такому наказі зазначено, що його оголошено у зв`язку з введенням воєнного стану, не з вини працівника, всім педагогічним працівникам закладу і також лише з 28 серпня 2023 року по 28 жовтня 2023 року. Тобто, 30 жовтня 2023 року на день звільнення позивача ОСОБА_1 простою не було.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права.

В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 було роз`ясненого, що зміни в організації виробництва і праці - це раціоналізація робочих місць, уведення нових форм організації праці, серед них перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ухвалюючи рішення про призупинення діяльності Козлівського ліцею відповідачем не зазначено правової підстави саме для «призупинення» діяльності, оскільки повне зупинення роботи на невизначений строк відсутнє у КЗпП України.

Крім того, є безпідставним посилання скаржника, що призупинення діяльності це зміна в організації виробництва і праці, оскільки під змінами в організації виробництва і праці варто розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, запобігання банкрутству і масовому вивільненню працівників та збереження кадрового потенціалу в період тимчасових зупинок у роботі, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов. Змінами в організації виробництва і праці слід вважати також удосконалення систем заробітної праці, нормування праці, ліквідацію шкідливих робіт, раціоналізацію робочих місць після їх атестації тощо. Будь-які зміни умов трудового договору повинні відбуватися з дотриманням норм трудового законодавства та не порушувати прав працівників.

Також, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2023 року по 08 травня 2024 року, включно, в розмірі 69138,32 грн, такий висновок не суперечить вимогам ч.2 ст.235 КЗпП та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року.

Крім того, скаржником не було спростовано не правильності розрахунку середнього заробітку здійсненого судом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме помилково стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2023 року, а не з 31 листопада 2023 року, як просила позивач в позовній заяві, колегія суддів вважає безпідставними.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 вказала, що в позові допустила описку з приводу зазначення місяця звільнення, та помилково вказала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу слід стягувати з 31 листопада 2023 року, а не вірного 31 жовтня 2023 року.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що середній заробіток за час вимушеного прогулу стягується саме з наступного дня, який передував звільненню, тобто з 31 жовтня 2023 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу скаржника необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонногосуду Вінницької області від 08 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 липня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.