Дата документу 22.11.2024Справа № 554/6560/24
Провадження № 2/554/4646/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Сініцина Е.М.,

за участю секретаря судового засідання Кувіти М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячої води,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячої води у загальному розмірі 34 524,77 грн., яка складається з суми заборгованості за надані послуги в сумі 34 524,77 гривень, що виникла за період часу з 01 жовтня 2021 року по 29 лютого 2024 року, за надані послуги в квартиру АДРЕСА_1 , оскільки свої зобов`язання щодо оплати послуг відповідач виконував не належним чином, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість, тому позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 про час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення рекомендованих листів з повідомленням про вручення, направив до суду відзив, у яком зазначив про те, що він дійсно зареєстрований за адресою, на яку позивачем надавались послуги, однак не є власником вказаної квартири та не проживає в ній, та надав докази того, що з 2017 по 2023 рік працював у Головному управлінні Держпраці у Київській області.

Позивачем направлено до суду відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що саме позивач є споживачем послуг за вказаною адресою, оскільки зареєстрований в ній. Факт проживання ОСОБА_1 за іншою адресою, а сааме АДРЕСА_2 не спростовується належними доказами. Обов`язок відповідача сплачувати за одержані комунальні послуги, поширюється на всіх осіб, що зареєстровані чи проживають за адресою надання послуг, є солідарним і його виконання може бути заявлене до будь-кого з солідарних боржників окремо чи до усіх разом.

Аналогічний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14 (провадження №61-33329св18).

Також зазначили, що 01 жовтня 2021 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021, якою затверджені публічні договори приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії. Відповідно до п.3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори зі споживачами, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин, укладаються протягом двох місяців з дня набрання чинності рішення Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Станом на 01.12.2021 співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 не повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про прийняття рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з підприємством відповідний договір на послугу з постачання теплової енергії.

З огляду на викладене, з 01.12.2021 між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та позивачем набув чинності нові публічні договори приєднання на послугу з постачання теплової енергії та послугу з постачання гарячої води.

Просили позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і Правил.

Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що взаємовідносини між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачем регулюються Цивільним Кодексом України, Житловим Кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, що діяла до 01.05.2022 року та Постанови КМУ № 690 від 05.07.2019 року.

З наданої позивачем Довідки, що видана КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради від 15.06.2012 року, вбачається, що ОСОБА_1 є сином наймача квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник.

Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 Закону).

В ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено, що відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Суд вважає, що позивачем не наданий договір, що укладений з відповідачем ОСОБА_1 ..

Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Суд вважає, що законодавець чітко визначив, що члени сім`ї наймача несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, якщо проживають разом з ним.

Враховуючи надані відповідачем ОСОБА_1 докази декларації з 2017 по 2023 рік, де місцем роботи вказане Головне управління Держпраці у Київській області, суд вважає, що відповідач не проживав в квартирі АДРЕСА_1 , відповідно, не отримував послуги від позивача.

Зазначене позивачем не спростоване в відповіді на відзив.

Більш того, позивачем не надано доказів укладання договору між квартиронаймачем ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_1 відповідачем по справі, про участь в витратах на комунальні послуги, а за відсутності такого, його не може надати і відповідач.

Суд вважає, що позиція Верховного Суду України, що викладена у справах №6-56220св10, рішення від 07.09.2011 року та №6-2951цс15 рішення від 20.04.2016 року, де вказано, що «відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати спожитих житлово-комунальних послуг», стосується саме споживача послуг, яким є інша особа ніж вказаний відповідач ОСОБА_1 ..

Однак позов заявлений лише до ОСОБА_1 , який є сином квартиронаймача.

В відповіді на відзив позивач посилався на Постанову ВС від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14 та висловив позицію, що обов`язок відповідача сплачувати за одержані комунальні послуги, поширюється на всіх осіб, що зареєстровані чи проживають за адресою надання послуг, є солідарним і його виконання може бути заявлене до будь-кого з солідарних боржників окремо чи до усіх разом.

Суд зазначає, що позивачем перекручена позиція Верховного Суду, де мова йшла про інші обставини, а саме: про відповідальність зареєстрованих та проживаючих в житлі споживачів, а саме квартиронаймачів та їх дітей, що набули повноліття, а не окремо до дітей, що зареєстровані в квартирі, що підтверджується висновком - «У даному випадку між позивачем та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, за якими у житло, в якому зареєстровані та проживають відповідачі..», тобто зареєстровані і проживають. А також підтверджена раніше висловлена позиція Верховного Суду «Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними».

Посилання позивача на п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є необґрунтованими й безпідставним, оскільки вказаний пункт звучить наступним чином: «Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг».

Тобто, законодавець вказує про обов`язок виконавця комунальних послуг укласти договори протягом певного часу, а не визнає договір укладеним по умовчанню після спливу двомісячного строку з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України.

Суд звертає увагу на відсутність в наданих позивачем матеріалах, доказів направлення відповідачу вимог про нараховану заборгованість, а також зазначення в позовній заяві норм матеріального права на підставі яких позивач просить стягнути заборгованість чи як з власника майна чи то з квартиронаймача.

Таким чином, оскільки судом не встановлено виникнення правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, а оскільки в позові відмовлено, то залишає судові витрати за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 223, 229, 247, 263-265, 268, 280, 289, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У позові Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та гарячої води відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції, шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Сторони у справі:

Позивач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», місце знаходження 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а, Р/рахунок № НОМЕР_1 в АБ «УкргазБанк», МФО 331467, ЗКПО 03338030.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Е.М. Сініцин.