КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва 14 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На стадії підготовчого провадження представник відповідачки - адвокат Незвіський Д.Я. подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі № 761/37532/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Клопотання обґрунтоване тим, що наразі Шевченківським районним судом м. Києва в межах справи № 761/37532/23 вирішується спір сторін щодо визнання спірної квартири спільною власністю колишнього подружжя та її поділ по 1/2 частині за кожним із співвласників. Ухвалою суду від 30 квітня 2024 року підготовче провадження у цій справі закрито та призначено її судовий розгляд по суті. В разі якщо позов ОСОБА_2 буде задоволено, це однозначно призведе і до вирішення спору у даній справі, отже є абсолютна логіка та процесуальна доцільність зупинити провадження у справі № 761/17678/24 (провадження у якій відкрите пізніше) до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі № 761/37532/23 (провадження у якій відкрите раніше і яка перебуває на стадії розгляду по суті).

Представник позивача - адвокат Хоменко І.П. подала клопотання про витребування доказів, а саме інформації про доходи відповідачки з 2017 року по серпень 2019 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 14 серпня 2024 року у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено.

Клопотання представника відповідачки про зупинення провадження у справі задоволено.

Зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартирудо набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 761/37532/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині зупинення провадження у справі, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 761/37523/23, так і щодо того, що зібрані у цій справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки - адвокат Незвіський Д.Я. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення -без змін, посилаючись на те, що доводи позивача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального права та надав належну оцінку обставинам справи, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи ухвалу в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами розгляду цивільної справи № 761/37532/23 буде визначено правовий режим власності спірного майна, яке є предметом спору в обох справах, що свідчить про наявність тісного матеріально-правового зв`язку між ними. Отже, існує об`єктивна неможливість розгляду справи № 761/17678/24 про визнання права особистої приватної власності на спірне майнодо набрання законної сили судовим рішенням у справі № 761/37532/23 про поділ майна подружжя, в якій судом встановлюються обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення, тому наявні підстави, передбачені пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України, для зупинення провадження у справі.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.

За змістом пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У такому випадку провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 5 частини першої статті 253 ЦПК України).

Така підстава зупинення провадження застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цій справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Відповідні норми спрямовані, зокрема, на попередження ухвалення судових рішень, виходячи з доказів і встановлених на їх підставі обставин, які можуть бути спростованими рішенням у іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Встановлено, що у справі, яка переглядається апеляційним судом, предметом спору є визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

З 16 лютого 2024 року у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва вже перебуває цивільна справа № 761/37532/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

В межах указаного позову ОСОБА_2 просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном сторін та в порядку його поділу визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину зазначеної квартири.

Ухвалою суду від 30 квітня 2024 року підготовче провадження у цій справі закрито та призначено її судовий розгляд по суті.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя (стаття 57 СК України), та спільна сумісна власність подружжя (стаття 60 СК України).

Основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто (пункти 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Колегія суддів констатує, що з огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду в даному конкретному випадку слід з`ясовувати: як саме пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Підстава, передбачена пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України, виникає в процесі тоді, коли ухвалення рішення можливо лише після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій справі, що розглядається, зокрема, в порядку цивільного судочинства.

В межах цивільної справи № 761/37532/23підлягають встановленню обставини спірних правовідносин між сторонами, які стосуються підстав заявлених позовних вимог у даній справі, а саме: час придбання спірного майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів і немає значення в якому саме судовому провадженні ця презумпція буде спростована.

Суд першої інстанції, встановивши, що за результатами розгляду цивільної справи № 761/37532/23 буде визначено правовий режим власності спірного майна, яке є предметом спору в обох справах за участю тих же сторін, що свідчить про наявність тісного матеріально-правового зв`язку між ними, дійшов обґрунтованого висновку, що існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи № 761/17678/24 про визнання права особистої приватної власності на спірне майно до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 761/37532/23 про поділ майна подружжя, в якій судом встановлюються обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

За таких обставин, у суду першої інстанції були наявними усі правові підстави для задоволення клопотання представника відповідачки й зупинення провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Колегія суддів вважає недоцільним визначати правовий режим спірної квартири у двох судових справах, що розглядаються Шевченківським районним судом м. Києва, між якими наявний очевидний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи, тому з огляду на завдання цивільного судочинства, принцип ефективності судового захисті іпроцесуальну економію доводи сторони відповідачки свідчили про обов`язок суду першої інстанції зупинити провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу є безпідставними.

Як зазначив представник відповідачки у відзиві на апеляційну скаргу та вбачається із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, 03 жовтня 2024 року Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено рішення по суті спору у справі № 761/37532/23, до набрання законної сили яким було зупинено провадження у даній цивільній справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справіпостановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і достатніх підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва 14 серпня 2024 року про зупинення провадження у справізалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній