КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Сандугея Ігоря Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Грегуля О.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У вересні 2022 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 47 932,41 грн заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 24 лютого 2011 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальницею анкети-заяви, відповідно до якої остання приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодилась, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно із доводами позовної заяви позичальниця отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в подальшому ліміт збільшено до 75000,00 грн, при цьому кредитний ліміт може змінюватися за ініціативою банку.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальницею своїх зобов`язань станом на 07 вересня 2022 року заборгованість становить 47 932,41 грн, що складається із:

- 41 029,54 гривень - заборгованість за тілом кредиту;

- 6 902,87 гривень - заборгованості за простроченими відсотками.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 за анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання послуг у ПриватБанку б/н від 24 лютого 2011 року на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 47 932,41 грн - заборгованості за тілом кредиту і відсотками та 2481 грн - судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Сандугей І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що має відкритий картковий рахунок в АТ КБ "ПРИВАТБАНК". 02 листопада 2021 року з 00 години 20 хвилин по 00 години 58 хвилин з карткового рахунку відповідачки безпідставно списані кошти на загальну суму 39 775,00 гривень.

04 листопада 2021 року позивачу подано заяву про відшкодування безпідставно списаних коштів.

04 листопада 2021 року Святошинським УП ГУНП в м. Києві внесено відомості до ЄРДР за №0002690 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України щодо списання коштів із рахунку відповідачки.

Вказує, що не вчиняла розпоряджень щодо списання/перерахунку коштів та не вчиняла будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з її рахунку.

Позивач не довів того, що ОСОБА_1 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персональної ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначає, що в заяві-анкеті від 24 лютого 2011 року в пункті "Бажаний кредитний ліміт" відсутня будь-яка погоджена сума кредиту.

Вказує, що позивач без письмового погодження ОСОБА_1 збільшив кредитний ліміт за картковим рахунком. 02 листопада 2021 року з карткового рахунку відповідачки безпідставно списано кошти на загальну суму 39 775,00 гривень.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах №6-71цс15 від 13 травня 2015 року, №176/1445/22 від 16 серпня 2023 року, №127/23496/15-ц від 14 лютого 2018 року, №691/699/16-ц від 20 червня 2018 року, №537/3312/16-ц від 03 липня 2019 року, №766/19614/18 від 26 серпня 2020 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

26 червня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Зазначає, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження від клієнта, а лише надає клієнту можливість використати суму кредитного ліміту або утриматися від її використання.

Своїми діями, які полягали в ініціюванні платіжних операцій за рахунок не особистих коштів, а за рахунок запозичених в банку кредитних коштів, відповідачка фактично акцептувала пропозицію банку з кредитування рахунку в обсязі та в межах кредитного ліміту, що свідчить про прийняття та схвалення власними діями факту кредитування рахунку в обсязі, що визначено самою скаржницею, вчиняючи саме таку кількість транзакцій і в такому обсязі, в якому вона вважала за доцільне використати запозичені кошти.

Щодо тверджень скаржниці про заволодіння коштами з карти третіми особами вказує, що для проведення відповідних фінансових операцій було використано фінансовий номер позивача, правильно введено всі нанесені на картці дані (номер картки, строк дії та CVV2), з правильним введенням логіну та паролю доступу до системи дистанційного обслуговування Приват24, ПІН-кодів до карток, підтверджуючих паролів та іншої конфіденційної інформації. Всі платежі підписані SmartID.

Відповідачка не надала до суду доказів її звернення за номером 3700 (або +38 ), при цьому з поданих нею доказів убачається, що перше звернення до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» датоване 03 листопада 2021 року, тобто більше ніж через 24 години після проведення відповідних операцій.

Більш того дане звернення містить лише вимогу «розібратись зі списанням коштів у відповідних сумах», що фактично не є ані повідомленням про те, що дані перекази робились не відповідачкою, ані повідомленням про втрату картки / фінансового номеру, ані вимогою відповідачки заблокувати її рахунки.

Вказує, що стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного переказу коштів з карткового рахунку відповідача з вини банку. а тому банк не повинен нести відповідальність за ці операції.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що кредитні кошти під проценти відповідачкою отримувались та використовувались, відтак відповідачка зобов`язана погасити кредитну заборгованість. Будь-яких доказів про повне або часткове спростування позовних вимог у справі суду не надано.

Відхиливши доводи відповідачки на спростування позовних вимог, суд вказав, що стороною відповідачки не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного переказу коштів з карткового рахунку відповідачки з вини банку, відтак банк не повинен нести відповідальність за ці операції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.

Статтею 1054 ЦК України установлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі це АТ КБ "ПРИВАТБАНК").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження виникнення між сторонами кредитних правовідносин банком надана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ від 24 лютого 2011 року. Анкета-заява містить інформацію про персональні та контактні дані відповідачки, у відповідності із змістом якої вона погодилась на те, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають договір про надання банківських послуг, із якими клієнт банку ознайомився та згоден з ними, зобов`язується їх виконувати, самостійно стежити за змінами на сайті банку.

Згідно змісту анкети-заяви відповідачка виявила бажання на оформлення платіжної карти кредитка "Універсальна".

Відповідно до даних довідки убачається, що за кредитним договором №б/н надано такі кредитні картки: НОМЕР_1 від 24 лютого 2011 року, термін дії 11/14, карта Універсальна; 5168 7423 2283 4197 від 05 червня 2014 року, термін дії 11/17, карта Універсальна GOLD; 4149 6293 1003 3444 від 11 лютого 2020 року, термін дії 12/23, карта Універсальна GOLD; 4149 6293 5182 2804 від 03 листопада 2021 року, термін дії 12/25, карта Універсальна GOLD (а.с. 36).

Згідно даних довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 убачається, що за період старту карткового рахунку (24 лютого 2011 року) по 05 квітня 2022 року відбувались зміни кредитного ліміту. 05 червня 2014 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 500,00 гривень, починаючи з 14 січня 2015 року розмір кредитного ліміту неодноразово збільшувався (а.с. 35).

На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості та виписку з карткового рахунку за період з 24 лютого 2011 року по 09 вересня 2022 року (а.с. 78-114).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вказує на таке.

З матеріалів справи та змісту апеляційної скарги убачається, що відповідачка не заперечує наявність кредитних правовідносин між сторонами у справі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, скаржниця посилалась на безпідставне списання коштів 02 листопада 2021 року з її рахунку у розмірі 39 775,00 гривень.

Згідно виписки з рахунку відповідачки убачається, що 02 листопада 2021 року з 00 години 20 хвилин по 00 години 58 хвилин з карткового рахунку відповідачки списано кошти на загальну суму 39 775,00 грн шляхом проведення переказів через систему LiqРау.

03 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала письмову заяву АТ КБ «Приватбанк» (вхідний № 1705-ВБ від 03 листопада 2021 року), в якій просила: «розібратися зі списанням коштів з карткового рахунку». 04 листопада 2021 року до АТ КБ «Приватбанк» відповідачка подала заяву про відшкодування безпідставно списаних коштів (звернення № 1-40) (том 1 а.с. 163,164).

Листом від 17 лютого 2022 року №20.1.0.0.0/7- 220214/34217 відповідачці відмовлено у поверненні коштів (а.с. 166).

З матеріалів справи убачається, що у провадженні Печерського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №757/11767/22-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача.

Із змісту рішення убачається, що предметом спору у справі є визнання безпідставною та списання заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 39 775,00 грн, яка виникла на кредитній картці № НОМЕР_2 внаслідок списання 02 листопада 2021 року коштів з її карткового рахунку.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року задоволено позов. Визнано безпідставною заборгованість ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» в розмірі 39 775,00 грн, яка виникла на кредитній картці № НОМЕР_2 .

Зобов`язано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» списати заборгованість ОСОБА_1 в розмірі 39 775,00 грн по кредитній картці № НОМЕР_2 . Зобов`язано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» списати відсотки за користування кредитними коштами безпідставного боргу на суму 39 775,00 грн по кредитній картці № НОМЕР_2 ОСОБА_1 Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір у розмірі 1 984,80 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року скасовано, ухвалено по справі нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною представником Сандугеєм І.В. , на постанову Київського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року.

Відмовивши в задоволенні позову про визнання безпідставною та списання заборгованості у розмірі 39 775,00 гривень, суд зробив висновок, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного переказу грошових коштів з її карткового рахунку з вини банку, а тому відповідач не повинен нести відповідальність за ці операції.

Відтак, відсутність вини банку у списанні коштів із рахунку встановлено постановою Київського апеляційного суду у справі №757/11767/22-ц.

З огляду на те, що предметом спору у справі, що переглядається апеляційним судом, є стягнення заборгованості за кредитним договором, доказів належного виконання умов кредитного договору відповідачкою не надано, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині безпідставності списання коштів із рахунку скаржниці.

Доводи апеляційної скарги в частині не зазначення в анкеті-заяві розміру кредитного ліміту колегія суддів відхиляє, оскільки з даних довідки убачається, що кредитний ліміт установлено 05 червня 2014 року (через 3 роки та 4 місяці з дня відкриття рахунку).

Посилання скаржниці на правові висновки Верховного Суду колегія суддів відхиляє, оскільки у справах, на які посилається скаржниця, предметом спору був захист прав споживачів в частині безпідставного списання коштів та такі судові рішення ухвалено за інших установлених обставин у справах.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Сандугея Ігоря Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова