К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2024 року місто Київ

справа № 759/15858/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/16407/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Кравченко Ю.В. від 9 серпня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини.

Заяву мотивував тим, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Малолітній ОСОБА_4 проживає разом з батьком, що підтверджується відповідним актом обстеження умов проживання дитини, проведеними органами опіки та піклування.

Заявник повністю та одноособово опікується та утримує дитину, матір в добровільному утриманні своєї дитини в грошовий спосіб участі не приймає.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 9 серпня 2024 року у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 відмовлено.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що на підставі судового наказу від 22 березня 2019 року у справі № 759/5005/19, виданого Святошинським районним судом міста Києва, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вже стягуються аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 . Ця обставина унеможливлює видачу судового наказу, що також встановлено ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, у справі № 759/5778/24, а тому у видачі судового наказу слід відмовити на підставі пункту 4 частини 1 статті 165 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити, видати судовий наказ щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не досліджував заяву про видачу судового наказу у справі № 759/5778/24, а тому не міг встановити тотожність підстав подання заяв про видачу судового наказу у справі № 756/5778/24 та у справі № 759/15858/24. Крім того, суд не дослідив та не перевірив наявність чинного, на момент звернення із заявою про видачу судового наказу, судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 . Зокрема, рішенням суду від 29 березня 2024 року у справі № 759/1836/23 ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів, що підлягають сплаті на підставі судового наказу Святошинського районного суду міста Києва від 22 березня 2019 року, за період з 31 січня 2023 року по 23 лютого 2023 року та з 25 грудня 2023 року. Малолітня дитина проживає разом з батьком, а тому аліменти мають бути стягнути з матері.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що заявник зловживає своїми процесуальними правами, оскільки судовими рішеннями ОСОБА_1 було відмовлено у визначенні місця проживання дитини з батьком; на підставі судового наказу з нього стягуються аліменти, які він не платить; безпідставно звертається із заявами про видачу судового наказу про стягнення аліментів на його користь.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, однак подали клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших судових процесах.

Розглянувши подані клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки скаржником не надано доказів на підтвердження його

участі в іншому судовому процесі. З метою дотримання розумних строків розгляду даної справи, відсутністю об`єктивних обставин для відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції визнав за можливе провести розгляд справи у відсутність нез`явившихся осіб.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року.

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22 березня 2019 року Святошинським районним судом міста Києва у справі № 759/5005/19 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 13 березня 2019 року, до досягнення повноліття дитини.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у справі № 759/1382/19, зміненого постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року, визначено ОСОБА_1 способи участі у спілкуванні із сином ОСОБА_4 та його вихованні.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 9 листопада 2021 року та постановою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року, у справі № 759/17341/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з батьком та передання дитини.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатом розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Таким чином, наказне провадження - це спрощений вид цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються справи про стягнення з боржника грошових коштів і витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Спрощена правова процедура по видачі судового наказу обумовлена правовою природою вимог, що підлягають захисту шляхом видачі судового наказу.

Відповідно до частини 3 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною 1 статті 186 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 1 статті 186 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції правильно виходив із того, що наявність судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього ОСОБА_4 , 30 травня 2017 року, який є чинним, унеможливлює видачу нового наказу про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відхиляються колегією суддів.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року у справі № 759/1836/23 ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів, що підлягають сплаті на підставі судового наказу Святошинського районного суду міста Києва від 22 березня 2019 року не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки звертаючись із відповідною заявою до суду, скаржник не повідомляв про вказану обставину. Крім того, згадане рішення оскаржене в апеляційному порядку, а тому не набрало законної сили і не звільняє ОСОБА_1 від сплати аліментів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від

18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Ураховуючи встановлені судом обставини, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 9 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: