РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/4097/21

Провадження № 22-ц/4815/734/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Хлуд І.П.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м.Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 березня 2024 року, ухвалене в складі судді Гнатущенко Ю.В., повний текст якого складено 22 березня 2024 року у справі № 570/4097/21,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 січня 2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час шлюбу сторонами за спільні кошти і зусилля, так і за її особисті кошти сторонами було набуто майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею - 172,4 кв.м., житловою площею - 87,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246; земельна ділянка площею 0,130 га, яка розташована в с. Бармаки Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер :06:000:0080 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельна ділянка площею 0,06 га, яка розташована в с. Бармаки Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер :06:000:0079 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; автомобіль РЕUGЕОТ Вохег Grew Cab L2Н2, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

У добровільному порядку поділити вказане майно відповідач відмовляється, тому просила суд :

1. Визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею - 172,4 кв.м., житловою площею - 87,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246 та земельну ділянку площею 0,130 га., яка розташована в с. Бармаки Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер 060000080 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

2. В порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 :

- право власності 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею - 172,4 кв.м., житловою площею - 87,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246;

- право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,130 га., яка розташована в с.Бармаки Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер :06:000:0080 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.;

- право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,06 га. яка розташована в с.Бармаки Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер :06:000:0079 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;

- право власності на 1/2 автомобіля РЕUGЕОТ Вохег Grew Cab L2Н2, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13 березня 2024 року позов ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя задоволено.

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 :

- право власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею - 172,4 кв.м., житловою площею - 87,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246;

- право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,130 га, яка розташована в с.Бармаки Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер :06:000:0080 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,06 га, яка розташована в с.Бармаки Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер :06:000:0079 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;

- право власності на 1/2 автомобіля РЕUGЕОТ Вохег Grew Cab L2Н2, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1950,66 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Покликається на те, що придбання житлового будинку та земельної ділянки площею 0,130 га було здійснено за його особисті кошти, а саме за позичені в банківській установі до укладення шлюбу. Вказує, що в подальшому, на місці старого будинку збудував новий за власні грошові кошти. Відтак, судом не взято до уваги, що позивачем не надано жодних доказів що збільшення вартості майна відбулося в результаті вкладених її власних коштів на час початку будівництва з поважних причин.

Зазначає, що позивачем не доведено факт прямої або опосередкованої участі в реконструкції та будівництві спірного будинку.

09 липня 2024 року до апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Мороз Л.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині поділу майна, що є спільною сумісною власністю, а саме: земельної ділянки кадастровий номер :06:000:0079 площею 0,06 га та автомобіля РЕUGЕОТ Вохег Grew Cab L2Н2, 2008 року випуску, не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється .

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 28.

15.01.2007 року відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Омельяненко І.В. (реєстровий номер 74) ОСОБА_2 було набуто у власність житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 - житловою площею 22,4 кв.м., загальною 56,9 кв.м та розташований на земельній ділянці площею 0,130 га.

Відповідно до договору купівлі продажу від 15.01.2007 р. посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Омельяненко І.В. (реєстровий номер 76) ОСОБА_2 було набуто у власність земельну ділянку площею 0,130 га., кадастровий номер 060000080 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

15 травня 2007 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Рівненською районною державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-616 сторонами набуто у власність земельну ділянку площею 0,06 га, яка розташована в с. Бармаки Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер 060000079 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням №206 виконавчого комітету Великожитинської сільської ради від 02.08.2007 надано дозвіл ОСОБА_2 на будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці площею 0,19 га.

Згідно повідомлення КП РОБТІ №9982 від 25.09.2017, цегляний будинок в АДРЕСА_1 , який належав на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15.01.2007 №74 знесено.

15.12.2017 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 113827279 від 13.02.2018, на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , заг. площа 172.4 кв.м, житлова 87.8 кв.м, прийнято рішення про державну реєстрацію 13.02.2018 р., власником є ОСОБА_2 , форма власності приватна, розмір частки 1.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить спільно подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Водночас, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №°235/9895/15-ц (провадження №61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц (провадження №61-8518св18) та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18), від 22 лютого 2022 року у справі №642/8107/14-ц (провадження №14-108звц21).

Тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Подібні висновки Верховний Суд зробив у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) та від 22 лютого 2023 року у справі № 367/7692/17 (провадження № 61-2832св22).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що новостворений об`єкт будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

У справі, яка переглядається, установлено, що спірний житловий будинок є збудованим у період з 2007 по 2018 рік, після знесення старого житлового будинку, придбаного відповідачем за два дні до реєстрації шлюбу, а тому презюмується, що він є спільною сумісною власністю сторін.

Відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на побудований під час шлюбу житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , та не надано належних і достатніх доказів, що вказане майно було побудоване ним під час шлюбу за його особисті кошти та за рахунок власної праці, а тому суд дійшов правильного висновку, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Доводи апеляційної скарги проте, що позивачем не надано доказів того що будівництво нового будинку, на місці придбаного ним до шлюбу будинку, відбулося в результаті вкладених її особистих коштів чи власної трудової діяльності не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доказами наявними у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги проте, що позивачем не доведено існування підстав передбачених частиною першою статті 62 СК України безпідставні, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником вказаних норм права та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що оскільки за позивачкою визнано право власності на частку спірного будинковолодіння, тому на підставі положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України їй належить права власності на частку земельної ділянки, на якій розташоване спірне будинковолодіння.

Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та до тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 листопада 2024 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.