ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 липня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4348/23

Головуючий у першій інстанції Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/971/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 квітня 2024 року (місце ухвалення м. Чернігів, повний текст рішення складено 10.05.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову посилалась на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають спільне сумісне майно, яке включає квартиру, автомобілі, які зареєстровані на відповідача, та грошові кошти на банківських рахунках відкриті на ім`я відповідача.

З посиланням на ст. 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 364, 370 ЦК України, та з урахуванням заяв про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог, ОСОБА_1 у позові просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачкою право власності на:

1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01);

автомобіль «SUBARU FORESTER» 2019 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль «BMW 530XD» 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 , виділити ОСОБА_2 , припинивши на них право спільної сумісної власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки грошову компенсацію за належні їй 1/2 частку у праві власності на автомобіль «SUBARU FORESTER», 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль «BMW 530XD», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , в сумі 596 585, 19 грн.

Виділити позивачці у власність 1/2 частину грошових коштів із коштів, що обліковувались на банківських депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 :

- AT «ОТП БАНК» - IBAN- НОМЕР_4 (валюта рахунку-USD, дата відкриття - 16.02.2023р за договором №N00/870782/23; дата закриття-18.05.203р.)- 1300,00 доларів США(1/2 частка);

- AT «ОТП БАНК» - IBAN- НОМЕР_4 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-16.02.2023р за договором №N00/556749/23; дата закриття-18.05.203р.)- 5000,00 гривень (1/2 частка);

- AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_5 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-01.05.2023р.; дата закриття-31.05.2023р. за договором №314565837)- 37500,00 гривень(1/2 частка);

- AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_6 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття -05.05.2023р. за договором №314646451)- 40000,00 гривень (1/2 частка);

- AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_7 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-05.05.2023р за договором №314485261)- 45771,31 гривень (1/2 частка);

- AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_8 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-10.05.2023р. за договором №314737057)- 40000,00 гривень (1/2 частка);

- AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_9 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-15.05.2023р. за договором №314920701)- 40000,00 гривень (1/2 частка);

- AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_10 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-20.05.2023р. за договором №315065732)- 40000,00 гривень (1/2 частка);

- AT «ПУМБ» LBAN- НОМЕР_11 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття - 25.05.2023р. за договором №315177554)- 40000,00 гривень (1/2 частка);

- AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_12 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-31.05.2023р. за договором №315353591)- 40000,00 гривень (1/2 частка);

- АТ «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_13 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-02.04.2023р, дата закриття -05.07.2023р. за договором №313945241)- 250000,00 гривень (1/2 частка), а всього - 353 271,30 грн та 1300,00 доларів США, стягнувши їх з ОСОБА_2 .

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.04.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01).

Автомобіль «SUBARU FORESTER», 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль «BMW 530XD», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , виділити ОСОБА_2 , припинивши на них право спільної сумісної власності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні їй 1/2 частку у праві власності на автомобіль «SUBARU FORESTER», 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіль «BMW 530XD», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 в сумі 596 585, 19 грн.

Виділено у власність ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів із коштів, що обліковувались на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 :

AT «ОТП БАНК» - IBAN- НОМЕР_4 (валюта рахунку-USD, дата відкриття 16.02.2023 за договором №N00/870782/23), що становить 1300,00 доларів США;

AT «ОТП БАНК» - IBAN- НОМЕР_4 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття -16.02.2023 за договором №N00/556749/23), що становить 5000,00 гривень;

AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_5 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-01.05.2023, за договором №314565837), що становить 37500,00 гривень;

AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_6 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття -05.05.2023 за договором №314646451), що становить 40000,00 гривень;

AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_7 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-05.05.2023 за договором №314485261), що становить 45771,31 гривень;

AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_8 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-10.05.2023 за договором №314737057), що становить 40000,00 гривень;

AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_9 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-15.05.2023 за договором №314920701), що становить 40000,00 гривень;;

AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_10 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-20.05.2023 за договором №315065732), що становить 40000,00 гривень ;

AT «ПУМБ» ІBAN- НОМЕР_11 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття - 25.05.2023 за договором №315177554), що становить 40000,00 гривень;

AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_12 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-31.05.2023 за договором №315353591), що становить 40000,00 гривень;

АТ «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_13 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття 03.04.2023, за договором №313945241), що становить 25000,00 гривень,

а всього - 353 271,30 грн. та 1300,00 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 353 271, 30 грн та 1300,00 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8 052 грн та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 921, 98 грн.

В обґрунтування рішення суд послався на те, що все майно, заявлене до поділу, було придбано сторонами у період зареєстрованого шлюбу, на підставах, що не заборонені законом, та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що доходи позивачки ОСОБА_1 були меншими ніж доходи відповідача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Сагаль С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.04.2024, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 24.10.2018 у справі № 214/1520/15-ц (провадження № 61-І5808св18). Заявник посилається, що суд може зменшити частку одного з подружжя за обставин, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї. Наголошує на тому, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач надав безпосередньо пояснення, що все майно придбане у шлюбі за його власні кошти.

У скарзі апелянт зазначає, що після виходу з декрету по догляду за спільною донькою позивачка участі в забезпеченні життєдіяльності сім`ї не брала, як і не надавала коштів під час навчання доньки в Ірпінській податковій академії та проживання її в гуртожитку.

Щодо спірної квартири, яка згодом була подарована доньці на весілля без юридичного оформлення, та щодо спірних автомобілів заявник вказує, що квартира купувалась ОСОБА_2 , в іпотеку, який зробив ремонт квартири за свої власні кошти, та автомобілі відповідач купував також за свої власні кошти.

Грошові кошти на банківському рахунку в сумі 484 000, 00 грн були отримані відповідачем в рахунок страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «Пежо», яким користувалась спільна донька сторін, і хоча власником є відповідач, проте розпоряджається автомобілем донька. Вказані кошти були розміщені на декількох депозитах, для зручності, щоб можна було знімати для ремонту автомобіля який до цього часу не закінчений.

Апелянт зазначає, що позивачка не надала жодного належного і допустимого доказу в обґрунтування заявлених вимог, крім пояснень стосовно визначеної презумпції спільності права власності подружжя набутого у шлюбі. Разом з тим, ОСОБА_2 посилається, що суд може зменшити частку одного з подружжя за обставин, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та вважає, що стороною відповідача доведено, що частка позивача у спільній сумісній власності подружжя складає не 50 %, а менше, тому є підстави для зменшення частки позивача в цілому із сумарної вартості задоволених позовних вимог у справі до 400 000, 00 грн, що буде об`єктивним і справедливим.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.10.1987, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.01.2024 шлюб між ними розірваний (т. 1 а.с. 33, т. 2 а.с. 205).

Згідно копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.08.2008 та відомостями з Державного реєстру речових правна на нерухоме майно …, за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на двокімнатну квартиру у АДРЕСА_2 , загальною площею 63,3 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м, підстава реєстрації права власності: свідоцтво про право власності, видане Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 03.08.2008 (т. 1 а.с. 34-37).

Згідно висновку експерта С-23098/3 експертного будівельно-технічного дослідження з визначення ринкової вартості вказаної квартири, ринкова вартість становить 1 719 891 грн (т.1 а.с. 12-22).

Відповідно до копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, за ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль SUBARU FORESTER, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль BMW 530XD, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та автомобіль PEUGEOT, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_14 (т. 1 а.с. 39, 40, т. 2 а.с. 39).

Матеріали справи містять копію договору купівлі-продажу автомобіля SUBARU FORESTER, рік випуску 2019, укладеного 23.12.2019 між ОСОБА_2 та ТОВ «ВіДі-Стар», ціна з ПДВ складала 932 000 грн (а.с. 41-42, 43, 44 т. 2).

27.12.2019 між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № , розмір кредиту 539357,95 грн, з них 466 000 грн на купівлю транспортного засобу, 59 648 грн. страхова премія, дата остаточного повернення кредиту 27.12.2025, кредит виданий на купівлю транспортного засобу SUBARU FORESTER, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 40 ).

Згідно з довідкою АТ «ОТП БАНК» від 23.10.2023, станом на 23.10.2023 ОСОБА_2 виконав боргові зобов`язання на суму 539 557, 95 грн у повному обсязі (а.с. 45).

Автомобіль PEUGEOT, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_14 , був придбаний ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 23.12.2020 з ТОВ «ВІДІ-АВЕНЮ», ціна з ПДВ складала 755 000грн (а.с. 46-48 т. 2).

27.12.2020 між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № , разом з договором застави, розмір кредиту склав 542 481, 25 грн, з них 528 500 грн на купівлю транспортного засобу, 13321, 25 грн страхова премія, дата остаточного повернення кредиту 27.12.2026, кредит виданий на купівлю транспортного засобу PEUGEOT, 2020 року випуску (а.с. 49 т. 2).

З довідки АТ «ОТП БАНК» від 23.10.2023 вбачається, що станом на 23.10.2023 ОСОБА_2 виконав боргові зобов`язання на суму 542 481, 25 грн у повному обсязі (а.с. 50, 51-54 т. 2).

Автомобіль PEUGEOT, 2020 року випуску, був учасником ДТП, яка сталась 21.08.2022, страхове відшкодування за ремонт автомобіля PEUGEOT 2008, р. н. НОМЕР_14 , склало 484 500,00 грн та було перерахованого на рахунок ОСОБА_2 у АТ «ПУМБ» 23.01.2023, згідно з платіжною інструкцією №941 від 23.01.2023 АТ «ПРОСТО-страхування (а.с. 112-118, 119 т. 2).

З висновку судової авто товарознавчої експертизи Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 04.01.2024, вбачається, що ринкова вартість, з урахуванням зносу, на момент проведення експертизи:

КТЗ марки SUBARU FORESTER, 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_15 , об`ємом двигуна 2498 куб. см, становить 857 730,02 грн;

КТЗ марки BMW 530XD, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2993 куб. см, номер кузова НОМЕР_16 , може становити 335 440,35 грн (а.с. 156 -187 т. 2).

Матеріали справи, окрім свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, не містять відомостей щодо придбання автомобіля BMW 530XD, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був зареєстрований за відповідачем 21.12.2018.

Згідно копії свідоцтва платника єдиного податку та копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем та платником єдиного податку (а.с. 55, 56 т. 2).

В матеріалах справи містяться копії податкових декларацій ОСОБА_2 за 2018 2023 роки (а.с. 57-79 т. 2).

За інформацією АТ «ПУМБ», на ім`я ОСОБА_2 було відрито депозитні рахунки за період з яких вбачається, що день перерахування страхового відшкодування, 23.01.2023 у АТ «ПУМБ» був відкритий депозитний рахунок на суму 431 000 грн (а.с. 82-84 т. 1).

За даними AT «ОТП БАНК» на ім`я ОСОБА_2 протягом 2016- 2023 років було відкрито 26 депозитних рахунків, залишки за якими відсутні (а.с. 102-289 т. 1).

За інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_2 протягом 2013-2019 років було відкрито 8 депозитних рахунків, які на час розгляду справи закриті (а.с. 87-100 т. 1).

Дослідивши наявні у справі депозитні рахунки банків, які відкриті на відповідача ОСОБА_2 судом встановлено, що:

строковий банківський вклад у AT «ОТП БАНК» - IBAN- НОМЕР_4 (валюта рахунку -USD, дата відкриття - 16.02.2023р за договором № N00/870782/23; дата закриття-18.05.2023р.) був внесений у розмірі 2600 доларів США (а.с. 111 т.1);

строковий банківський вклад у AT «ОТП БАНК» AT «ОТП БАНК» - IBAN- НОМЕР_4 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-16.02.2023р за договором №N00/556749/23; дата закриття-18.05.2023р.) був внесений у розмірі 10 000 грн (а.с. 107 т.1);

депозитний рахунок у AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_5 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття- 01.05.2023р; дата закриття-31.05.2023р. за договором №314565837)- 75000 гривень (а.с. 12 т. 2);

депозитний рахунок у AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_6 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття -05.05.2023р. за договором №314646451)- 80000 гривень (а.с. 12 т. 2);

депозитний рахунок у AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_7 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-05.05.2023р за договором №314485261)- 91542,62 гривень (а.с. 12 т .2);

депозитний рахунок у AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_8 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття -10.05.2023р. за договором №314737057)- 80000,00 гривень (а.с. 12 т .2);

депозитний рахунок у AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_9 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-15.05.2023р. за договором №314920701)- 80000,00 гривень (а.с. 12 т. 2);

депозитний рахунок у AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_10 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття-20.05.2023р. за договором №315065732)- 80000,00 гривень (а.с. 12 т. 2);

депозитний рахунок у AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_11 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття - 25.05.2023р. за договором №315177554)- 80000,00 гривень (а.с. 12 т. 2);

депозитний рахунок у AT «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_12 (валюта рахунку-гривня, дата відкриття - 31.05.2023р. за договором №315353591)- 80000,00 гривень (а.с. 12 т. 2);

депозитний рахунок у АТ «ПУМБ» IBAN- НОМЕР_13 ( НОМЕР_17 ) (валюта рахунку-гривня, дата відкриття - 02.04.2023р, дата закриття -05.07.2023р. за договором №313945241)- 50000,00 гривень (а.с. 12 т. 2).

Встановлено, що всі спірні рахунки, за виключенням валютного, були відкриті після 01.05.2023, кошти, які перебували на них, зняті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення 1/2 частки грошових коштів, що обліковуються на банківських депозитних рахунках відкритих на ім`я відповідача позивачка обґрунтовувала тим, що грошові кошти є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та вона має право на 1/2 їх частки.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції прийшов до висновку, що все майно, заявлене до поділу, було придбано сторонами у період зареєстрованого шлюбу, на підставах, що не заборонені законом, та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що доходи позивачки ОСОБА_1 були меншими ніж доходи відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 60 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною четвертою статті 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно з частинами першою, другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно з пунктом 3 частиною першою статті 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частини другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З урахуванням вимог чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що все майно, заявлене до поділу, було придбано сторонами у період зареєстрованого шлюбу та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.10.1987 по 11.01.2024 під час якого:

03.08.2008 відповідач ОСОБА_2 зареєстрував право власності на двокімнатну квартиру у АДРЕСА_2 ;

згідно копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, за ОСОБА_2 08.12.2020 зареєстрований автомобіль SUBARU FORESTER, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

21.12.2018 автомобіль BMW 530XD, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

12.01.2021 автомобіль PEUGEOT, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_14 (а.с. 39 т. 1, 40, а.с. 39 т. 2).

Доводи апеляційної скарги, що спірні квартира та автомобілі належать відповідачу ОСОБА_2 особисто, оскільки були придбані ним особисто за власні кошти, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки відповідачем належними, допустимими та достатніми доказами не доведено, що ним були вкладені виключно його особисті кошти на придбання спірного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 330/1569/19.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Верховний Суд виходить з того, що у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Тлумачення частини першої статті 71СК України свідчить, що як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України).

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 рокуу справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

З урахуванням викладеного вище доводи апеляційної скарги щодо зменшення частки одного з подружжя за обставин, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї та, як вважає апелянт, що стороною відповідача доведено, що частка позивача у спільній сумісній власності подружжя складає не 50 %, а менше, тому є підстави для зменшення частки позивача в цілому із сумарної вартості задоволених позовних вимог у справі до 400 000, 00 грн, що буде об`єктивним і справедливим, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки як вже було встановлено, спірне майно та кошти на банківських рахунках, заявлені в позові до поділу між подружжям, є спільною сумісною власністю сторін у справі, яке набуте ними за час шлюбу, протилежного стороною відповідача належними та допустимим доказами не надано.

Посилання апелянта у скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції на те, що грошові кошти на банківському рахунку в сумі 484 000, 00 грн, які були отримані відповідачем в рахунок страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «Пежо», та 1/2 частку яких, на думку заявника, позивачка просить їй виділити, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки як було встановлено судом першої інстанції та надано правильну оцінку, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, позивачка у позові просила, крім іншого, виділити їй 1/2 частки із суми 431 000, 00 грн депозитного рахунку відкритого 23.01.2023, також встановлено, що відповідач не довів про перебування на рахунку саме отриманих коштів за страхове відшкодування пошкодженого автомобіля PEUGEOT, 2020 року випуску.

Як було встановлено судом першої інстанції автомобіль PEUGEOT, 2020 року випуску, був пошкоджений у ДТП, яка сталась 21.08.2022, страхове відшкодування за ремонт автомобіля PEUGEOT 2008, р. н. НОМЕР_14 , склало 484 500,00 грн та було перерахованого на рахунок ОСОБА_2 у АТ «ПУМБ» 23.01.2023, згідно з платіжною інструкцією №941 від 23.01.2023 АТ «ПРОСТО-страхування (а.с. 112-118, 119 т. 2), проте даний автомобіль не був предметом поділу подружжя, оскільки сторонами по справі не заперечувалось, що автомобілем користується дочка сторін, разом з тим, посилання в апеляційній скарзі, що кошти, які є страховим відшкодуванням не підлягають поділу є необґрунтованими, оскільки страхове відшкодування отримано відповідачем внаслідок пошкодження автомобіля, який згідно з поясненнями відповідача є фізично знищеним, проте не спростованими є обставини щодо придбання майна під час шлюбу.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Разом із цим, оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, слід ураховувати, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Указане узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 210/4854/15-ц (провадження N 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі N 487/6195/16-ц (провадження N 61-46326св18).

Крім цього, у постанові від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20, провадження N 14-182цс21, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі N 6-2925цс15, від 30 березня 2016 року у справі N 6-2811цс15, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі N 559/609/15, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2019 року у справі N 371/1369/15-ц, та вказала, що: "Приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні".

Судом першої інстанцій визначено вартість всього майна, яке підлягає поділу між сторонами, також визначена вартість частки кожного з подружжя, оскільки ОСОБА_2 виділено транспортні засоби автомобіль SUBARU FORESTER, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та BMW 530XD, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація 1/2 вартості цього майна, яку і заявляла позивачка при зверненні до суду, відповідач не заперечував щодо стягнення такої компенсації у суді першої інстанції, не містять таких доводів і апеляційна скарга.

Вказане свідчить про наявність згоди обох сторін на виплату грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої про те, що підлягає стягненню грошова компенсація вартості майна 1/2 частки автомобілів, які позивачка просила виділити у власність відповідача, який не висловлював заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 11.07.2024.

Головуючий Судді: