Справа №705/5849/24
2/705/2557/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м.Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Роман Володимирович, розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, подану одночасно з пред`явленням позову до Національної академії аграрних наук України про визнання незаконними та скасування наказу про відсторонення позивача від роботи та поновлення позивача на роботі,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Національної академії аграрних наук України про визнання незаконними та скасування наказу про відсторонення позивача від роботи та поновлення позивача на роботі.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовує наступним.

Предметом спору в даній справі є визнання незаконним та скасування наказу в.о. президента НААН України Ігоря Гриника №420-к «Про проведення службового розслідування», яким на період службового розслідування ОСОБА_1 директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Нива» Інституту розведення і генетики тварин імені М.В. Зубця Національної академії аграрних наук України відсторонено від роботи.

Підставою для виконання наказу визначено наявність кримінальних проваджень №0000272 від 23.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, та №0000069 від 04.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Тобто, всі кримінальні провадження на які посилається відповідач, як на підставу відсторонення, віднесені до «корупційних кримінальних правопорушень». В даних кримінальних провадженнях не визначено особу, яку підозрюють чи звинувачують у вчиненні корупційних кримінальних правопорушень. Позивач не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого.

Підставою для відкриття кримінального провадження стало «надходження неодноразових повідомлень від громадян, які вказують на неправомірні дії осіб із числа посадовців Державних підприємств і закладів освіти та пов`язаних із ними суб`єктів підприємницької діяльності з приводу нецільового використання земель державної форми власності».

Вважає, що співпраця позивача з правоохоронними органами щодо передачі документів відповідача стала підставою для застосування до неї негативних заходів впливу з боку посадових осіб НААН України.

У зв`язку з цим просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії Наказу №420-к «Про проведення службового розслідування» від 11.10.2024 в частині застосування негативних заходів впливу до позивача - відсторонення від роботи.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та наявні матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2 ч.1 ст.50 ЦПК України позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу, оскільки сам факт відсторонення від роботи порушує передбачене законодавством право позивача на працю.

При цьому, вказана заява не містить обґрунтованих доводів, що невжиття заходів забезпечення позову у визначений позивачем спосіб може ускладнити ефективний захист прав позивача чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Аналізуючи викладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заяви необхідно відмовити, оскільки жодними належними доказами не доведено той факт, що невжиття забезпечення позову у виді зупинення дії оскаржуваного наказу про відсторонення позивача від роботи, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову (скасування оскаржуваного наказу).

Крім того, на думку суду, в разі задоволення такої заяви представника позивача судом буде фактично прийнято рішення по суті спору без розгляду цивільної справи по суті, оскільки представник позивача просить зупинити дію наказу, правомірність якого оспорюється та, який позивач просить скасувати, що за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог без вирішення спору по суті, а тому вжиття такого заходу суперечитиме вимогам ч.10 ст.150 ЦПК України, згідно яких не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

На підставі вищевикладеного, враховуючи предмет та підстави позову, оскільки позовні вимоги є тотожними з вимогами заяви про забезпечення позову, фактично є заявленими передчасно та нічим не обґрунтовуються, а є лише припущенням сторони позивача, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, як такої, що не ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що невжиття зазначеного у заяві заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 154, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р. В. Піньковський