Номер провадження: 22-ц/813/5120/24
Справа № 494/761/23
Головуючий у першій інстанції Панчишин А.Ю.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Cоболєвої Р.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 12 березня 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на поховання,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідача витрати на поховання в розмірі 36568 гривень, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 Померлий був батьком померлої дружини позивача. Похорони ОСОБА_4 організовані та оплачені виключно позивачем особисто. Після його смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, щодо якої протягом строку, встановленого чинним законодавством за заявою позивача приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайловою О.В. була відкрита спадкова справа № 7/2020. Вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги за законом до Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 було заявлено позов про встановлення факту проживання однією родиною. В подальшому з`ясувалося, що ОСОБА_4 за життя склав заповіт не на користь ОСОБА_1 , в результаті чого було збільшено розмір позовних вимог в частині визнання заповіту недійсним. 20.05.2020 року на адресу ОСОБА_3 було направлено перше письмове повідомлення про понесені позивачем особисті витрати на поховання ОСОБА_4 з вимогою про їх відшкодування. На організацію і проведення похорон позивачем була витрачена сума, еквівалентна 1089 доларам США станом на 26.02.2020 року за курсом НБУ. Оскільки у суді вирішувався спір щодо прав ОСОБА_3 на спадок померлого ОСОБА_4 , відповідач зобов`язалася повернутися до питання відшкодування після прийняття остаточного рішення за позовними вимогами ОСОБА_1 . У справі №522/14031/20 Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 року за заявою ОСОБА_1 позовні вимоги залишені без розгляду. Ухвала суду набрала законної сили. Саме з цього часу представник позивача вважає, що ОСОБА_3 набула прав єдиного спадкоємця за заповітом щодо майна померлого ОСОБА_4 , а тому саме з цієї дати пов`язано початок її зобов`язань перед іншими особами відшкодувати витрати, пов`язані із організацією поховання спадкодавця. Усні і письмові вимоги з цього питання відповідач ігнорує, що є підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 12 березня 2024 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.

При винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем померлого ОСОБА_4 , а тому несе обов`язок відшкодування витрат на його поховання. Будь-яких належних та допустимих доказів вказаної обставини позивач суду не надав. Також, позивачем не підтвердженого відповідними доказами факт його звернення до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Михайлової О.В. Ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року та від 30.03.2023 року суд не може взяти до уваги, оскільки відомості про сторін у вказаних ухвалах закритий, а відтак не є можливим встановити чи позивач та відповідач по даній справі були сторонами справи №522/14031/20. Враховуючи наведене, з позовної заяви та долучених до неї доказів, судом першої інстанції встановлено із достатньою вірогідністю визначити, що відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем померлого ОСОБА_4 , а тому несе обов`язок відшкодування витрат на його поховання, у зв`язку з чим суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Короткий виклад вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій останній просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції в порушення вимог Конституції України та ЦПК України справу розглянуто в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку без наявності відеозапису через технічні несправності, а лише із наявністю звуку, тому вважали, що судом першої належним чином не надано представнику позивача доступу на правосуддя що послужило наслідком, в тому числі, порушення процесуальних прав позивача, передбачених ст. ст. 43,49 ЦПК України, що стосується насамперед права витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України від приватного нотаріуса ОМНО Михайлової О.В. матеріалів спадкової справи №7/2020, відкритої після смерті ОСОБА_5 ..

Вважали, що разом з вищевикладеним, без повідомлення учасників процесу, за наявності ухвали суду про проведення усіх судових засідань по справі в режимі відеоконференції, 03.04.2024 року судом була винесена ухвала, якою суд, під виглядом необхідності допустити представника позивача до участі у справі 04.04.2024 року о 14.00 в режимі відеоконференції, надав оцінку діям представника позивача щодо поданих доказів, що вказують додатково на незаконність висновків суду у рішенні суду, проголошеного 12.03.2024 року. При цьому зміст поданого на адресу суду клопотання представника позивача не містить вимог про призначення судового засідання на 04.04.2024 року о 14.00 в режимі відеоконференції. Ухвала суду від 03.04.2024 року винесена складом суду, без фіксації судового процесу. При цьому, звертали увагу, що розгляд питання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції розглядається суддею одноособово; оцінка доказів та дій учасників процесу є стадією проголошення рішення суду за наслідками розгляду справи по суті; а положення ЦПК України не обмежують учасників процесу в частині надання усних пояс-нень щодо поданих на адресу суду документів.

Також посилались на те, що на виконання ухвали Березівського районного суду Одеської області від 31.05.2023 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, до суду надані належним чином завірені копії ухвал Приморського районного суду м. Одеси по справам № 522/14031/20, з яких можна ідентифікувати учасників процесу і порушений спір про визнання заповіту на ім`я ОСОБА_3 недійсним. Інформація, про те, що ОСОБА_3 є належним відповідачем по справі, також наявна у зверненні на адресу ОСОБА_3 про відшкодування витрат на поховання ОСОБА_4 , тому вважали, що така інформація стосується обставин справи і відповідає ознакам доказів, внаслідок чого вважали, що судом першої інстанції допущено надмірного формалізму, а тому на думку скаржника є причиною проголошення рішення суду, яке не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Явка в судове засідання

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 36 568,6 грн. і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Позиція апеляційного суду

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судова колегія дослідивши мотиви з яких виходив суд першої інстанції вважає прийняте рішення з додержанням закону, а тому підлягає залишенню без змін з огляду на наступне.

Принципами судового доказування є обов`язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню; належність, допустимість, достовірність, достатність, доказів (Глава 5 Розділу І ЦПК України).

Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Змагальна форма цивільного процесу визначає покладання тягаря доказування на самі сторони і зняття із суду обов`язку по збиранню доказів.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що свідчить актовий запис №2157 від 27.02.2020 року Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Позивач ОСОБА_1 організував поховання ОСОБА_4 . На підтвердження вказаних обставин позивач надав свідоцтво про поховання № НОМЕР_1 від 28.02.2020 року, договір замовлення на організацію і проведення поховання №014 від 26.02.2020 року, об`єм робіт пов`язаних із облаштуванням місця захоронення. Вартість послуг по договору замовлення на організацію і проведення поховання №014 від 26.02.2020 року становить 25100 грн., вартість послуг із облаштуванням місця захоронення 1650 грн.

Позивач ОСОБА_1 звертався до відповідача ОСОБА_3 в досудовому порядку з вимогою відшкодувати йому понесені ним витрати на поховання ОСОБА_4 про що свідчить лист від 18.05.2020 року. Повторно з аналогічною вимогою позивач звертався до відповідача 06.04.2023 року.

Згідно із вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно вимог ч. 1ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більше як за три роки до його смерті.

Згідно із п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.

Слід зазначити, що обов`язковою умовою покладення на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця є те, що ці витрати повинні бути розумними з точки зору їхнього розміру і необхідності здійснення.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.

Суд першої інстанції був позбавлений можливості встановити, що відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем померлого ОСОБА_4 , а тому несе обов`язок відшкодування витрат на його поховання. Будь-яких належних та допустимих доказів вказаної обставини позивач суду не надав.

Також, позивачем не підтвердженого відповідними доказами факт його звернення до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Михайлової О.В..

Ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року та від 30.03.2023 року суд першої інстанції не брав до уваги, оскільки відомості про сторін у вказаних ухвалах закритий, а відтак не є можливим встановити чи позивач та відповідач по даній справі були сторонами справи №522/14031/20.

Частиною 3 ст.12, ст.ст.76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів».

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено вимоги позову, а тому у суду відсутні підстави для його задоволення.

Водночас, ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення ЄСПЛ «Воловик проти України» п.45).

Доводи апеляційної скарги, щодо того, що судом першої інстанції в порушення вимог Конституції України та ЦПК України справу розглянуто в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку без наявності відеозапису через технічні несправності, а лише із наявністю звуку, тому вважали, що судом першої належним чином не надано представнику позивача належного доступу, апеляційний суд вважає не слушними, адже судом першої інстанції надано належної правової оцінки правам та обов`язкам сторони позивача, які були попереджені про наслідки технічних неполадок передбачені ст.212 ЦПК України та ризики, які покладені на ту сторону у справі, яка виявила бажання приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що проведення судового засідання без повідомлення учасників процесу, за наявності ухвали суду про проведення усіх судових засідань по справі в режимі відеоконференції, 03.04.2024 року судом була винесена ухвала суду від 03.04.2024 року винесена складом суду, без фіксації судового процесу. При цьому, звертали увагу, що розгляд питання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції розглядається суддею одноособово; оцінка доказів та дій учасників процесу є стадією проголошення рішення суду за наслідками розгляду справи по суті; а положення ЦПК України не обмежують учасників процесу в частині надання усних пояс-нень щодо поданих на адресу суду документів. Судова колегія вважає такі доводи припущеннями з боку скаржника, які не містять нормативно-правового підґрунтя, адже суд першої інстанції вірно ухвалював процесуальні рішення одноособово, керуючись при цьому чинним ЦПК, так як суддя першої інстанції ухвалює рішення у даних видах справ одноособово, а для вирішення питання про проведення відеоконференції чинним ЦПК не передбачено проводити судове засідання за участю сторін, тому такі доводи задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції допущено надмірного формалізму із посиланням на виконання ухвали Березівського районного суду Одеської області від 31.05.2023 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху. Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції надано належної правової оцінки в частині таких заперечень позивача, адже навіть долучені до заяви про усуненні недоліків позовної заяви ухвали Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/14031/20, не є доказами у даній справі, так як на цій стадії для вирішення позовних вимог у даній справі не можуть встановити преюдиційності факту у сукупності із вищевказаною цивільною справою не є повними, та не мають відношення до предмету дослідження у цій справі.

Також судова колегія додатково зазначає, щодо заявлених клопотань в апеляційній скарзі, про додання до матеріалів справи нових доказів та витребування у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Михайлової О.В. копії матеріалів судової справи №7/2020 щодо майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що під час звернення позивачем із позовною заявою таких клопотань не заявлялось, тому апеляційним судом не може бути задоволено додання нових доказів у справі, адже це суперечить принципам стадійності, при цьому судова колегія зазначає, що належними та допустимими доказами за матеріалами справи не встановлено об`єктивної неможливості надання вказаних клопотань та долучення доказів, ще під час розгляду справи судом першої інстанції.

Також апеляційний суд зауважує, що судом першої інстанції розглянуто справу по суті справи та надано належної правової оцінки доказам поданим разом із позовною заявою, так як інших доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не надавалось, тому судова колегія вбачає, що належними та допустимими доказами такі доводи не підтверджено, у зв`язку з чим з цих підстав вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції порушено вимоги процесуального права передбачені ч.1 ч.5 ст. 263 ЦПК України, через неповноту та не всебічність з`ясування обставин справи, що виразилось у те, що судом першої інстанції не враховано доводи і аргументи зазначені у позовній заяві та не надано належної процесуальної оцінки є помилковими судженнями позивача, доводи і аргументи які зазначені у позовній заяві не підтверджено належними та допустимими доказами, а за своєю суттю є припущеннями.

Враховуючи визначені обставини справи судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно вирішив спір по суті та залишив позовну заяву без задоволення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, взявши до уваги позицію учасників судового розгляду справи викладену у процесуальних документах, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, судова колегія приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача, відсутність доказів, які доводять обставини, що обґрунтовують позовні вимоги, а тому позов задоволенню не підлягає.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2024року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко