Номер провадження: 22-ц/813/6095/24
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості встановив:

17 травня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 березня 2013 року у розмірі

49293,28 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 25 березня 2013 року, тим самим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 42000 грн.

Для користування кредитним картковим рахунок відповідачка отримала кредитну картку.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбаченими кредитним договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Однак, відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, в результаті чого станом на 04 січня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 49293,28 грн з яких: 40324,20 грн заборгованість за кредитом; 8969,08 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25 березня 2013 року у розмірі 40324,20 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд розглянув справу без участі скаржниці, остання у порушення вимог ст. 128 ЦПК України, не була належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Розглянувши справу без її участі, суд порушив вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо її права на справедливий судовий розгляд, порушивши її конституційні права на участь в судовому засіданні, в результаті чого вона не мала можливості надати свої заперечення проти позову банку та реалізувати інші передбачені процесуальним законом права.

Крім того, розглянувши справу без її участі, суд першої інстанції у порушенням вимог ст. 272 ЦПК України не надіслав їй копію судового рішення ухваленого за результатами розгляду цієї справи.

Також суд першої інстанції в порушенням вимог норм процесуального закону, не розглянув та не вирішив подану нею заяву про забезпечення доказів, в якій скаржниця порушувала питання про призначення судово-економічної експертизи. До позовної заяви не долучено будь-яких доказів (первинних бухгалтерських документів), які б підтверджували отримання нею коштів від банку, а також підписання між нею та позивачем будь-яких угод.

Скаржниця вважає сумнівним розмір заборгованості, заявлений позивачем до стягнення, оскільки такий, окрім розрахунку самої заборгованості, не підтверджений іншими доказами.

Позовна заява не містить інформації про те, коли саме позивачем було встановлено факт порушення відповідачкою будь-яких угод та умов, та яким саме чином відбулося таке порушення та з якого періоду часу порушується питання про стягнення заборгованості.

На вказану апеляційну скаргу, АТ КБ «Приватбанк» в інтересах якого діє адвокат Ткаченко І.Ю. подало відзив у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року залишити без змін, посилаючись на те, що виписка по рахунку відповідачки, долучена до позовної заяви та яка містить інформацію по картці, і була видана відповідачці згідно довідки, наданої Банком, є належним та допустимим доказом, що підтверджує обставину користування кредитними коштами та розмір заборгованості за тілом кредиту, а також доказом існування між сторонами кредитних правовідносин, ураховуючи факт користування позичальником кредитними коштами, часткового повернення отриманих коштів у кредит. Таким чином, надані позивачем докази в повній мірі підтверджують, що ОСОБА_1 користувалась кредитною карткою, здійснювала оплату за товари та послуги, а також здійснювала повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідачка отримувала кредитні кошти та користувалася ними здійснюючи їх часткове повернення. Кредитний договір недійсним не визнавався, ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами протягом тривалого часу, договір нею виконувався, тобто вносилися платежі, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою, що в своїй сукупності вказує про наявність договірних відносин між сторонами, дійсність кредитного договору та обізнаність відповідачки щодо умов кредитування та визнання нею зобов`язань за договором. Крім того, банк порушує питання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, обґрунтовуючи тим, що копію апеляційної скарги позивач отримав лише 21 жовтня 2024 року, також просить врахувати значну кількість позовів, де банк є позивачем та відповідачем, введення в країні воєнного стану та переведення багатьох працівників банку на віддалену роботу, що укладнює комунікацію відділів банку та значну кількість повітряних тривог, що скорочує робочий час через перебування в укритті з метою збереження життя.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч.2 ст. 127 ЦПК України).

Ураховуючи наведене вище, з метою дотримання засад рівності та змагальності сторін, колегія суддів вважає наведені представником позивача причини пропуску строку на подання апеляційної скарги поважними, та доходить висновку про наявність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку та прийняття відзиву на апеляційну скаргу.

Вирішуючи питання щодо можливості прийняття та врахування на стадії апеляційного перегляду доказів, долучених представником банку до відзиву на апеляційну скаргу, а саме заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також фотозображень, колегія суддів зазначає про таке.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, наприклад, якщо новий доказ з`явився після розгляду справи судом першої інстанції або раніше був недоступний заявнику. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі N 642/4116/19 (провадження N 61-4053св21).

Відзив на апеляційну скаргу не містить аргументів щодо неможливості подання до суду першої інстанції доказів, які долучені до відзиву на апеляційну скаргу, з причин, що об`єктивно не залежали від банку, тому ураховуючи наведене вище, керуючись засадами змагальності та рівності сторін, зважаючи на положення ст. 367 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для врахування та прийняття нових доказів, доданих банком до відзиву на апеляційну скаргу, з підстав викладених вище.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 листопада 2024 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (49293,28 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову (80520 грн).

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже предметом апеляційного перегляду, з огляду на вимоги ч.1 ст. 367 ЦПК України, є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року лише в частині задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту в розмірі 40324,20 грн.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини у справі.

25 березня 2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Підписавши цю анкету-заяву відповідачка погодилася з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг. Також зазначено, що ОСОБА_1 ознайомилася і погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Крім того, відповідачка зобов`язалася виконувати умови та правила надання банківських послуг, розміщені на сайті Приватбанка www.privatbank.ua, а також регулярно знайомитися з їх змінами (а.с.26).

26 квітня 2018 року, відповідачці було видано картку «Універсальну Gold» з № НОМЕР_1 строком дії до березня 2022 року (а.с. 25).

З довідки, доданої банком до позову, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 убачається, що 26 квітня 2018 року відповідачці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2500 грн, який у подальшому неодноразово змінювався, а саме 02 жовтня 2018 року збільшено до 42000 грн, 20 лютого 2019 року зменшено до 0,00 грн, 16 лютого 2022 року збільшено до 39000 грн, 26 грудня 2022 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн (а.с. 24).

З виписки по картковому рахунку за договором №б/н, за період 26 квітня 2018 року 09 січня 2023 року убачається, що відповідачка користувалася кредитним коштами, здійснюючи розрахунки за покупки у магазинах, аптеках, здійснювала переказ коштів на інші картки, а також здійснювала поповнення кредитної картки (а.с. 15-23).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 04 січня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 49293,28 грн, яка складається з: 40324,20 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 40324,20 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн- заборгованість за нарахованими відсотками; 5969,08 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії (а.с. 9-14).

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено виконання ним своїх зобов`язань щодо надання кредиту, у той час як відповідачка користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість за вказаним вище договором, що підтверджує факт користування нею кредитними коштами, які отримані на умовах кредитного договору, при цьому допустила порушення умов договору щодо своєчасного повернення кредиту, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 40324,20 грн, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь банку.

Щодо зазначених висновків суду колегія суддів зауважує про таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язуватися повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі N 274/7221/19 (провадження N 61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту

Відповідно виписка за рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі N 200/5647/18 (провадження N 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі N 456/3643/17 (провадження N 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі N 760/7792/14-ц (провадження N 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі N 278/2177/15-ц (провадження N 61-22158св19).

Таким чином, виписка з карткового рахунку, яка додана до позовної заяви є належним та допустимим доказом, що підтверджує розмір заборгованості за тілом кредиту, а також доказом існування між сторонами кредитних правовідносин, ураховуючи факт користування позичальницею кредитними коштами, і часткове повернення отриманих коштів у кредит.

Вказане спростовує твердження саржниці про те, що банком не надано належних доказів (первинних бухгалтерських документів) на підтвердження факту отримання нею кредитних коштів від банку.

Виписка по рахунку містить інформацію по картці, яка була видана відповідачці згідно довідки, наданої банком (а.с. 25).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, так і на стадії апеляційного перегляду, скаржниця не надала належних доказів, на підтвердження обставин якими заперечувала проти позову, зокрема, що 25 березня 2013 року вона не підписувала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Відповідачка не ставить під сумнів ту обставину, що інформація надана банком про видані їй кредитні картки є достовірною та такою, що відповідає фактичним обставинам.

Колегія суддів звертає увагу, що у цій справі позивач довів належними і допустимими доказами обставини щодо укладення між банком та ОСОБА_1 кредитного договору, надання позичальниці кредитних коштів, тобто виконання належним чином своїх обов`язків, та прострочення останньою виконання взятих на себе зобов`язань, що скаржницею не спростовано.

Встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань, суд першої інстанції врахував, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на наведене колегія суддів вважає вірним висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог банку в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту, саме з вказаних вище підстав, водночас, колегія суддів зауважує, що судом належним чином не перевірено обґрунтованості заявленої до стягнення суми заборгованості за кредитом, що визначена банком у розмірі 40324,20 грн.

Як убачається з виписки про рух коштів за період з 26 квітня 2018 року року по 09 січня 2023 року та розрахунку заборгованості за договором б/н від 25 березня 2013 року, а саме з графи "Відсотки погашені за рахунок кредиту", позивачем здійснювалось автоматичне погашення відсотків за рахунок кредитних коштів.

У період з 01 грудня 2018 року по 01 червня 2022 року за рахунок кредитних коштів погашено відсотки у сумі 15632,23 грн.

Таким чином, банк обраховуючи заборгованість за тілом кредиту включав не лише фактично витрачені відповідачкою грошові кошти, а і нараховував кошти, які

ОСОБА_1 не отримувала, а саме 15632,23 грн.

З огляду на ту обставину, що зміст укладеного сторонами кредитного договору від 25 березня 2013 року у формі заяви, доданої до позовної заяви, не містить умов щодо можливості банку здійснювати погашення відсотків за рахунок тіла кредиту, то у банка були відсутні правові підстави для здійснення автоматичного погашення відсотків у сумі 15632,23 грн за рахунок кредитних коштів, відтак колегія суддів доходить висновку щодо наявності підстав для зменшення розміру заборгованості за тілом кредиту з 40324,20 грн до 24691,97 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо недотримання судом вимог ст.ст. 128, 272 ЦПК України, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч.ч. 1-6 ст. 128 ЦПК України).

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання (п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи про дату, час і місце розгляду справи, на 22 травня 2024 року о 09:50 год відповідачка ОСОБА_1 була повідомлена належним чином, шляхом доставлення судової повістки до її електронного кабінету 01 квітня 2024 року о 18:15:04 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 107).

У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (ч.3, п.2 ч.6 ст. 272 ЦПК України).

Твердження скаржниці про те, що вона не отримувала копію оскаржуваного рішення суду спростовується довідкою про доставку електронного документу, з якої убачається, що оскаржуване рішення в електронному вигляді було доставлено 28 травня 2024 року о 20:36:10 год до електронного кабінету ОСОБА_1 (а.с. 123).

Доводи скаржниці про порушення судом норм процесуального права, що виразилось у не прийнятті процесуального рішення щодо поданої нею заяви про забезпечення позову, колегія суддів відхиляє, оскільки ця заява хоча і була подана відповідачкою 22 травня 2024 року, однак поза межами робочого часу, про що свідчить копія квитанції, яку долучено до цієї заяви з датою оплати 22 травня 2024 року о 19:36:08 (а.с. 116), тому підставно зареєстровано канцелярією місцевого суду 23 травня 2024 року (а.с.110). Наведене свідчить, що ця заява відповідачкою фактично подана після ухвалення судом рішення у справі, і не вказує про порушення судом норм процесуального права.

Посилання скаржниці на правові позиції суду касаційної інстанції, які наведені в апеляційній скарзі, не суперечать висновкам суду щодо обов`язку позичальника повернути кредитору фактично отримані, однак не повернуті грошові кошти, отримані у кредит.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідачки підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині потрібно змінити, зменшивши суму крдитої заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача з 40324,20 грн до 24691,97 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на висновки до яких дійшов апеляційний суд, то стягнутий з відповідачки на користь позивача судовий збір також підлягає зменшенню з 2684 грн до 1342 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволено частково, та у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити на 50% від ціни позову, то судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 2013 грн.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2024 року в оскаржуваній частині змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25 березня 2013 року з 40324,20 грн до 24691,97 грн, та суму судового збору з 2684 грн до 1342 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2013 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова