ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/29018/23

Провадження № 22-ц/4820/1608/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Заворотна А. В.,

з участю позивачки ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2024 року (суддя Стефанишин С. Л., повне судове рішення складено 11.06.2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування рішення, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинення дій.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначала, що 30.10.2020 АТ КБ «ПриватБанк» прийняло рішення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання договору і закриття рахунку у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей, неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/ подання інформації з метою введення в оману банк. Внаслідок прийнятого рішення достроково за ініціативою банку розірвано укладені з нею договори банківського обслуговування, депозитні (вкладні) договори та договори, укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків. Перед прийняттям рішення відповідач не витребував у неї додаткові документи для проведення перевірки, не повідомив про підстави прийняття такого рішення. Рішення банку вважає протиправним та таким, що порушує її права, оскільки з 2007 року була клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» і за весь період обслуговування не була фігурантом кримінальних проваджень, відсутні виконавчі провадження, податкові вимоги щодо несплачених податків, не здійснювала підозрілі фінансові операції. Також не була і не є політиком, публічною особою чи членом політичної партії.

Тому позивачка просила скасувати рішення АТ КБ «Приватбанк» від 30.10.2020 щодо неї про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання договору і закриття рахунку у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей, неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/ подання недостовірної інформації/ подання інформації з метою введення в оману банк.

22.04.2024 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила визнати недійсним односторонній правочин АТ КБ «ПриватБанк» від 30.10.2020 щодо розірвання договору банківського обслуговування з референтом SAMDNWFC4 та всіх договорів банківського обслуговування ОСОБА_1 , які були відкриті в АТ КБ «ПриватБанк», а також зобов`язати відповідача вилучити з довідника Blacklist клієнта ОСОБА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2024 року позов задоволено частково. Визнано неправомірним рішення АТ КБ «Приватбанк» від 30.10.2020 щодо розірвання договору банківського обслуговування з референтом SAMDNWFC4 та всіх договорів банківського обслуговування ОСОБА_1 , які були відкритті в АТ КБ «ПриватБанк», зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» вилучити з довідника Blacklist клієнта ОСОБА_1 . В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, в апеляційній скарзі просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суд не взяв до уваги те, що характер фінансових операцій по рахунку позивачки має ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу, зокрема проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності з порушенням пункту 14 Постанови Національного банку України № 492 від 12.11.2003. Обіг грошових коштів за період з 25.10.2019 по 20.10.2020 на рахунку, що відкритий на ім`я ОСОБА_1 , як фізичної особи, складає 1,9 млн. грн, натомість обіг грошових коштів по рахунку ФОП ОСОБА_1 відсутній. Дії банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу щодо прийняття в односторонньому порядку рішення про припинення ділових відносин є правомірними, враховуючи погодження сторонами в договорі право банку на припинення відносин з клієнтом у разі встановлення йому неприйнятно високого ризику. Прийняте рішення відповідає приписам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, ЦК України та умовам договору банківського обслуговування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Рішення відповідача від 30.10.2020 базується на припущеннях про можливу ризикову діяльність, які суперечать принципам об`єктивності та доказовості, що грубо порушує її права як клієнта банку.

У засіданні апеляційного суду позивачка апеляційну скаргу не визнала.

Представник відповідача не з`явився, про розгляд справи повідомлений відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позов, а саме в частині вимог про визнання неправомірним рішення банку від 30.10.2020 щодо розірвання договору банківського обслуговування з ОСОБА_1 , як фізичною особою, та зобов`язання вилучення з довідника Blacklist клієнта ОСОБА_1 , суд виходив з того, що відповідач в односторонньому порядку незаконно розірвав з позивачкою договір про надання фінансових послуг, не повідомивши про підстави таких дій. Відповідач не приймав рішення та відсутній висновок щодо розірвання договорів із ОСОБА_1 , як фізичною особою.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу з таких підстав.

Установлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 , як фізичною особою і фізичною особою-підприємцем, на підставі анкети-заяви від 28.04.2018 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку були укладені договори банківського обслуговування (а. с. 93-96, т. 2).

18.12.2019 ОСОБА_1 , як фізичній особі-підприємцю, в АТ КБ «ПриватБанк» був відкритий рахунок НОМЕР_1 (валюта українська гривня), що підтверджується довідкою про відкриття рахунку від 18.12.2019 (а. с. 235, т. 1).

Згідно з випискою по особовому рахунку НОМЕР_2 позивачка має поточний рахунок у банку (валюта українська гривня) і як фізична особа.

Між сторонами були укладені договори вкладу «Стандарт» SAMDNWFD601 від 10.02.2020 та SAMDNWFD501 від 13.02.2020, SAMDNWFD201 від 25.09.2020, SAMDNWFD01 від 08.10.2020, SAMDNWFD001 від 16.10.2020 (а. с. 233-234, 236-238, т. 1).

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець (а. с. 7- 8, т. 1).

Відповідно до висновку НФМ про розірвання ділових відносин, клієнт ФОП ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_3 (порушення Постанови 492) від 30.10.2020 обіг коштів по рахунку ФОП відсутній. Обіг грошових коштів по карті НОМЕР_4 за період 25.10.2019 - 20.10.2020 складає 1,9 млн. грн, зарахування готівкою через термінали самообслуговування, грошовими переказами від третіх осіб з різних регіонів України, наявні коментарі «оплата заказу, замовлення, послуги, рахунок фактура № 63773 від 08.03.2020, оплата авансу за замовлення, сплата за товар». Наявні перерахування на третіх осіб, зняття готівки у сумі 1760000,00 грн. Характер фінансових операцій, проведених ФОП ОСОБА_1 носить ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу, репутаційні та комплаєнс ризики, а саме проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності з порушенням п. 14 Постанови НБУ № 492 від 12.11.2003.

За результатами проведеного аналізу фінансових операцій, діяльності, інформації про клієнта ФОП ОСОБА_1 відповідач встановив, що характер та наслідки фінансових операцій можуть нести реальну або потенційну небезпеку використання банку з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення і прийняв рішення про встановлення неприйнятно високого ризику та відмову від підтримання ділових відносин (а. с. 243-245, т. 1).

Згідно з повідомленням АТ КБ «Приватбанк» про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку від 30.10.2020, адресованим ОСОБА_1 , відповідач повідомив про прийняте банком рішення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману банк. Також повідомив про дострокове за ініціативою банку розірвання укладених договорів банківського обслуговування/ депозитних (вкладних) договорів та договорів, укладених з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків, та закриття поточних/депозитних та інших рахунків після здійснення завершальних операцій.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною 1, 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (стаття 1067 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2.1.2.4.4. Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Умови та Правила), актуальних станом на час прийняття оспорюваного рішення, Клієнт зобов`язується не використовувати поточний рахунок фізичної особи для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності.

Зазначена умова договору є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до пункту 6.3 статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, порядок відкриття банками рахунків і їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, який укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Пунктом 13.1 статті 13 цього Закону визначено, що порядок виконання операцій із застосуванням платіжних інструментів, у тому числі обмеження щодо цих операцій, визначаються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Нормативно-правовим актом Національного банку України, що регулює правовідносини, які виникають при відкритті банками поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах, є Інструкція про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затверджена постановою Правління Національного банку України 12.11.2003 року № 492 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 01.04.2019 № 56) і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за № 1172/8493, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 14 цієї Інструкції забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов`язані із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності.

Клієнти банків здійснюють валютні операції за рахунками відповідно до валютного законодавства та нормативно-правових актів Національного банку з питань здійснення операцій з валютними цінностями.

За змістом статті 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з доходами, одержаними злочинним шляхом, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких доходів, чи володіння ними, прав на такі доходи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуттям, володінням або використанням доходів, одержаних злочинним шляхом.

Відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону суб`єктами первинного фінансового моніторингу є банки.

За змістом пунктів 1.1.3.2.6. і 2.1.2.8.2. Умов та Правил банк має право: в передбаченому чинним законодавством порядку зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції, а також застосувати інші застережні заходи за наявності підстав, передбачених: Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»; Законом України «Про банки і банківську діяльність»; Законом України «Про санкції»; нормативним актом Національного банку України, що регулює здійснення банками фінансового моніторингу; внутрішніми документами банку з питань здійснення фінансового моніторингу або іншими нормами чинного законодавства України та міжнародних договорів України;

відмовити Клієнту (мотивовано, з посиланням на підстави, передбачені чинним законодавством України) у здійсненні розрахункових та касових операцій у разі оформлення документів з порушенням вимог чинного законодавства та нормативних актів НБУ, або відмови Клієнта в наданні документів та відомостей, необхідних для здійснення ідентифікації Клієнта, згідно з чинним законодавством, визначення суті його діяльності та фінансового стану, або у разі встановлення, що ця фінансова операція може мати відношення або призначатися для фінансування терористичної діяльності, а також в інших випадках, встановлених законодавством.

Оскільки позивачка проводила фінансові операції, пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності з використанням поточного рахунку, відкритого на її ім`я як фізичної особи, що підтверджується випискою по рахунку і що ОСОБА_1 визнала у суді апеляційної інстанції, в АТ КБ «ПриватБанк» були правові підстави для висновку про наявність ознак здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу та для відмови від підтримання ділових відносин.

У постанові від 20.02.2018 у справі № 910/11471/17 Верховний Суд зробив правовий висновок щодо права Банку відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.

Згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

Застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванням рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, які згідно із цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Критерії ризиків визначаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу самостійно з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених відповідно:

Національним банком України - для суб`єктів первинного фінансового моніторингу, щодо яких Національний банк України відповідно до статті 18 цього Закону виконує функції державного регулювання і нагляду;

центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, - для інших суб`єктів первинного фінансового моніторингу.

При визначенні критеріїв ризиків суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен враховувати типологічні дослідження у сфері запобігання та протидії, підготовлені спеціально уповноваженим органом та оприлюднені ним на своєму веб-сайті, результати національної оцінки ризиків, а також рекомендації суб`єктів державного фінансового моніторингу.

За приписами частини 2 статті 8 цього Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу (крім спеціально визначених суб`єктів первинного фінансового моніторингу, що провадять свою діяльність одноособово, без утворення юридичної особи) з урахуванням вимог законодавства, результатів національної оцінки ризиків та оцінки ризиків, притаманних його діяльності, розробляє, впроваджує та оновлює правила фінансового моніторингу, програми проведення первинного фінансового моніторингу та інші внутрішні документи з питань фінансового моніторингу і призначає працівника, відповідального за його проведення.

Внутрішні документи з питань фінансового моніторингу повинні містити процедури, достатні для забезпечення ефективного управління ризиками, а також для запобігання використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення.

Внутрішні документи Банку з питань фінансового моніторингу є документами з обмеженим доступом, тому банк не ознайомлює клієнтів із внутрішніми документами, у даному випадку критеріями ризику.

З приводу аргументів позивачки про незаконність прийнятого відповідачем рішення щодо встановлення їй неприйнятно високого ризику без посилання на відповідні критерії такого ризику, то в чинному законодавстві відсутній вичерпний перелік критеріїв ризику.

Критерії ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення були затверджені наказом Міністерства фінансів України від 08.07.2016 № 584.

Відповідно до розділу 1 пункту 3 цього наказу, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, суб`єкти первинного фінансового моніторингу розробляють власні критерії ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення з урахуванням цих Критеріїв, вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта, та особливостей діяльності суб`єкта.

З огляду на викладене та з урахуванням наданих сторонами доказів апеляційний суд вважає, що позивачка не довела протиправності рішення відповідача щодо віднесення до категорії з високим ризиком та порушення її прав вказаним рішенням.

Згідно з частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, вимога ОСОБА_1 про скасування через протиправність рішення банку щодо віднесення до категорії з високим ризиком не є ефективним способом відновлення порушеного права позивача і не є правильно обраним способом захисту права.

Рішення суду в частині відмови в позові про визнання недійсним одностороннього правочину АТ КБ «ПриватБанк» від 30.10.2020 щодо розірвання договору банківського обслуговування з референтом SAMDNWFC4 та всіх договорів банківського обслуговування ОСОБА_1 , які були відкритті в АТ КБ «ПриватБанк» не оскаржується, а тому не може бути переглянуто апеляційним судом за апеляційною скаргою відповідача на рішення суду в частині задоволення позовних вимог.

Оскільки позивачка не довела порушення її прав внаслідок прийняття банком рішення, не підлягають задоволенню й вимоги про зобов`язання відповідача вилучити з довідника Blacklist клієнта ОСОБА_1 , оскільки вони є похідними.

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про скасування рішення та зобов`язання вчинення дій, що стосується ОСОБА_1 , як фізичної особи, необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив також порушення правил юрисдикції.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За змістом частини 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (частина 1 статті 20 ГПК України).

Згідно з частиною 1 статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 ЦК України.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Ознаками господарського спору є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Частиною 3 статті 128 ГК України визначено, що громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки суб`єкта господарювання.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання чи ні.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Спір щодо законності рішення банку, розірвання договору про банківське обслуговування ФОП ОСОБА_1 виник між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем.

Колегія суддів вважає, що такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про скасування рішення, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинення дій, що стосується ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, потрібно скасувати і провадження у справі в цій частині закрити.

На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України документально підтверджені витрати відповідача по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2740,80 грн підлягають стягненню з позивачки.

Керуючись статтями 374, 376, 377, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2024 року в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування рішення та зобов`язання вчинення дій, що стосується ОСОБА_1 , як фізичної особи, відмовити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2024 року в частині відмови в позові про скасування рішення, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинення дій, що стосується ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування рішення, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинення дій, що стосується ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ІК ) судовий збір у сумі 2740,80 грн (дві тисячі сімсот сорок грн 80 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта