ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 листопада 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/2830/23

Головуючий у першій інстанції Іващенко І. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/565/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: Акціонерне товариство Акцент-Банк

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області у складі судді Іващенка І.К. від 06 лютого 2024 року, місце ухвалення рішення - м. Новгород-Сіверський, у справі за позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року АТ Акцент-Банк (скорочена назва АТ А-Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просив стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.03.2018 року у розмірі 102 167 грн. 02 коп., станом на 27.09.2023 року, яка складається із наступного: 82 428 грн. 86 коп. - заборгованість за кредитом, 19 738 грн. 16 коп. - заборгованість по відсоткам, 0 грн. 00 коп. - заборгованість за штрафами. Також позивач ставив питання про стягнення із відповідача на свою користь судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 684 грн. В обґрунтування вимог заявленого позову АТ А-Банк вказувало, що 22.03.2018 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до вищевказаних Умов та Правил, відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначав, що при підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку, викладеними на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Всі основні умови кредитування доведені відповідачу, про що свідчить його підпис у паспорті споживчого кредиту за програмою Кредитна картка. Позивач стверджував, що при укладенні договору сторони керувались ч.1 статті 634 ЦК України, відповідно до якої вказаний договір, є договором приєднання. Позивач вказував, що умови договору банком виконано в повному обсязі, при цьому, відповідачу надано кредит у розмірі, встановленому умовами договору, проте, ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, не надавав своєчасно банку грошові кошти на погашення використаного кредиту, відсотків та інших витрат, встановлених договором, у зв`язку з чим, станом на 27.09.2023 року, утворилась заборгованість у розмірі 102 167 грн. 02 коп., яка складається із наступного: 82 428 грн. 86 коп. - заборгованість за кредитом; 19 738 грн. 16 коп. - заборгованість по відсоткам; 0 грн. 00 коп. - штрафи. За даних обставин, позивач просив стягнути із відповідача на свою користь вищевказану заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 102 167 грн. 02 коп.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06.02.2024 року позов АТ Акцент-Банк до ОСОБА_1 - задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ Акцент-Банк заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.03.2018 року, станом на 27.09.2023 року у розмірі 82 428 грн. 86 коп. У задоволенні решти вимог, судом відмовлено. Також судом стягнуто із відповідача на користь позивача 2 165 грн. 46 коп., у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06.02.2024 року в справі №739/2830/23 змінити, відмовивши АТ Акцент-Банк в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за безпідставністю позовних вимог, повністю. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 06.02.2024 року є незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає положенням статей: 263, 264; ч.2 статті 265 ЦПК України. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що у даному позові заявлена позивачем сума тіла кредиту відповідачем не визнавалась. Згідно із наданою випискою по картці відповідача, його борг становить 124 021 грн. 60 коп., проте, вказаний борг почав зростати, починаючи з 2022 року не через використання відповідачем кредитних коштів, а внаслідок здійснення самим банком операцій на картрахунку відповідача, які не супроводжувались переданням відповідачу коштів, а саме: списання відсотків за використання кредитного ліміту, всього на суму 19 991 грн. 31 коп.; списання за кредитом розстрочка - на суму 129 634 грн. 20 коп. За доводами апелянта, тіло кредиту за незначний проміжок часу, 2022 рік - 2023 рік, зросло на 149 625 грн. 50 коп., при тому, що відповідач кредитних коштів фактично не отримував і операцій по картрахунку не здійснював. На вказану заборгованість банк нараховував проценти, тобто, нараховував проценти на неіснуючий кредит. Апелянт зазначає, що фактично за весь час користування рахунком, він поповнив його на 171 483 грн. 36 коп., а використав 124 021 грн. 60 коп., тобто, сплатив значно більше, ніж використав, отже, кошти банку повернув. За доводами апелянта, дії банку щодо збільшення тіла кредиту за рахунок власних операцій по картрахунку відповідача, відповідно до статей: 1048, 1049 ЦК України, не можуть породжувати обов`язки у відповідача вплачувати нараховані внаслідок таких операцій кошти, які позивач видає за тіло кредиту. Апелянт стверджує, що у порушення ч.2 статті 265 ЦПК України, суд першої інстанції не надав оцінки наведеним у відзиві аргументам, не з`ясував зміст операцій позивача по картрахунку відповідача а саме, списання відсотків за використання кредитного ліміту на суму 19 991 грн. 31 коп. та списання за кредитом розстрочка на суму 129 634 грн. 20 коп., та не дійшов висновку, чи породжують у відповідача будь-які обов`язки зазначені банківські операції по картрахунку відповідача при тому, що у підписаній анкеті-заяві проведення подібних операцій банком по картрахунку відповідача не передбачено.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач АТ Акцент-Банк просить залишити рішення суду першої інстанції від 06.02.2024 року - без змін, та залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у зв`язку із її безпідставністю.

В судове засідання апеляційного суду сторони даного спору, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Позивач АТ Акцент-Банк у відзиві на апеляційну скаргу просив розглядати справу за відсутності представника АТ Акцент-Банк. Згідно приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 22.03.2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с.9). У вказаній заяві відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився із договором про надання банківських послуг до його укладання, і згоден з його умовами, примірник вказаного договору згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Відповідач зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами.

До вказаної анкети-заяви позивачем додано: Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ Акцент-Банк (а.с.23-30), витяг з Тарифів по карткам Універсальна, Універсальна GOLD (а.с.30, зворот - 31), які не містять підпису відповідача, а також паспорт споживчого кредиту за програмою Кредитна картка, який підписано відповідачем (а.с.10).

Згідно довідки позивача (а.с.21), за картками ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано: картку № НОМЕР_2 , строком дії до серпня місяця 2021 року, картку № НОМЕР_3 строком дії до липня місяця 2027 року.

Як вбачається із довідки позивача за лімітами, ОСОБА_1 22.03.2018 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 0 грн. 00 коп., 28.08.2019 року кредитний ліміт було збільшено до 8 000 грн., а 21.07.2023 року - до 82 500 грн. (а.с.22).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 2018-03-22, укладеного між АТ Акцент-Банк та клієнтом ОСОБА_1 (а.с.6-8, зворот), станом на 27.09.2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить: 102 167 грн. 02 коп., з яких: 82 428 грн. 86 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), в т.ч. 82 428 грн. 86 коп. - залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений); 19 738 грн. 16 коп. - загальний залишок заборгованості за процентами, в т.ч., 19 738 грн. 16 коп. - залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість.

Випискою по картці ОСОБА_1 (а.с.11-20, зворот) підтверджується фактичне використання відповідачем кредитних коштів, списання відсотків за використання кредитного ліміту, регулярне списання та погашення кредиту Розстрочка, а також внесення відповідачем коштів на поповнення карткового рахунку.

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 06.02.2024 року, частково задовольняючи вимоги заявленого АТ Акцент-Банк до ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.03.2018 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ Акцент-банк, а також паспорт споживчого кредиту, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов позичальник ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ Акцент-банк, а також відсутні підтвердження, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, і щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додано банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. В анкеті-заяві, наданій позивачем, вказані лише дані про особу позичальника, і у ній не зазначено банківського продукту, який йому надається, процентна ставка. Витяг з Тарифів, а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms), які містяться в матеріалах даної справи, не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між банком та відповідачем, шляхом підписання анкети-заяви. При цьому, суд першої інстанції, із врахуванням висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20, провадження №61-14545сво20, вказав, що підписаний 22.03.2018 року відповідачем паспорт споживчого кредиту за програмою Кредитна картка не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними грошима, оскільки в анкеті-заяві позичальника не міститься інформації щодо банківського продукту, який надається позичальнику, яку саму банківську картку отримує відповідач, в той час, як паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо двох карток: Універсальна, Універсальна Gold. Також, зі змісту даного паспорту споживчого кредиту вбачається, що інформація зазначена у ньому, зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2018 року, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. При цьому, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку не містить в собі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. За даних обставин, із врахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, оскільки анкета-заява, підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів факту прийняття відповідачем запропонованих йому умов щодо розміру відсотків. Суд першої інстанції вказав, що відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ Акцент-Банк заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 19 738 грн. 16 коп. Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти у добровільному порядку відповідачем не повернуті, на підставі ч.2 другої статті 530 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми грошових коштів у розмірі 82 428 грн. 86 коп. При цьому, судом першої інстанції не було прийнято до уваги доводи відповідача щодо списання банком в односторонньому порядку, без його дозволу, грошових коштів у погашення останнім інших кредитів (Розстрочка), та констатовано, що в судовому засіданні відповідач не заперечував, що у нього у цьому банку були інші кредити, які він погасив. За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 22.03.2018 року у сумі 82 428 грн. 86 коп. Відповідно до ч.1 статті 141 ЦПК України, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 2 165 грн. 46 коп. У задоволенні решти позовних вимог, судом першої інстанції відмовлено.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що при ухваленні рішення суду першої інстанції від 06.02.2024 року судом було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що у даному позові заявлена позивачем сума тіла кредиту відповідачем не визнавалась. Згідно із наданою випискою по картці відповідача, його борг становить 124 021 грн. 60 коп., проте, вказаний борг почав зростати, починаючи з 2022 року не через використання відповідачем кредитних коштів, а внаслідок здійснення самим банком операцій на картрахунку відповідача, які не супроводжувались переданням відповідачу коштів, а саме: списання відсотків за використання кредитного ліміту, всього на суму 19 991 грн. 31 коп.; списання за кредитом розстрочка - на суму 129 634 грн. 20 коп. За доводами апелянта, тіло кредиту за незначний проміжок часу, 2022 рік - 2023 рік, зросло на 149 625 грн. 50 коп., при тому, що відповідач кредитних коштів фактично не отримував і операцій по картрахунку не здійснював. На вказану заборгованість банк нараховував проценти, тобто, нараховував проценти на неіснуючий кредит. Апелянт зазначає, що фактично за весь час користування рахунком, він поповнив його на 171 483 грн. 36 коп., а використав 124 021 грн. 60 коп., тобто, сплатив значно більше, ніж використав, отже, кошти банку повернув. За доводами апелянта, дії банку щодо збільшення тіла кредиту за рахунок власних операцій по картрахунку відповідача, відповідно до статей: 1048, 1049 ЦК України, не можуть породжувати обов`язки у відповідача вплачувати нараховані внаслідок таких операцій кошти, які позивач видає за тіло кредиту. Апелянт стверджує, що у порушення ч.2 статті 265 ЦПК України, суд першої інстанції не надав оцінки наведеним у відзиві аргументам, не з`ясував зміст операцій позивача по картрахунку відповідача а саме, списання відсотків за використання кредитного ліміту на суму 19 991 грн. 31 коп. та списання за кредитом розстрочка на суму 129 634 грн. 20 коп., та не дійшов висновку, чи породжують у відповідача будь-які обов`язки зазначені банківські операції по картрахунку відповідача при тому, що у підписаній анкеті-заяві проведення подібних операцій банком по картрахунку відповідача не передбачено.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 22.03.2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с.9). У вказаній заяві відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився із договором про надання банківських послуг до його укладання, і згоден з його умовами, примірник вказаного договору згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Відповідач зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами.

Згідно довідки позивача (а.с.21), за картками ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано: картку № НОМЕР_2 , строком дії до серпня місяця 2021 року, картку № НОМЕР_3 строком дії до липня місяця 2027 року.

Як вбачається із довідки позивача за лімітами, ОСОБА_1 22.03.2018 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 0 грн. 00 коп., 28.08.2019 року кредитний ліміт було збільшено до 8 000 грн., а 21.07.2023 року - до 82 500 грн. (а.с.22).

Приймаючи до уваги вказані вище матеріали справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку відносно того, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами спору 22.03.2018 року кредитного договору, та отримання відповідачем кредитних коштів.

Згідно із ч.1, ч.2 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ч.1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У переважній більшості випадків застосування, конструкції договору приєднання, його умови розробляє підприємець.

Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За даних обставин, з огляду на зміст статей: 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивач, обґрунтовуючи вимоги заявленого до ОСОБА_1 позову, крім розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ Акцент-банк, а також на паспорт споживчого кредиту, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять в собі підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ Акцент-банк розумів відповідач, та ознайомився і погодився з даним документом, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ Акцент-банк. Матеріали справи також не містять в собі належних підтверджень відносно того, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема, і щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки даний доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити, і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження №14-131цс19.

Дослідивши надану позивачем копію паспорта споживчого кредиту за програмою Кредитна картка, який підписано ОСОБА_1 (а.с.10-10, зворот), апеляційний вважає за необхідне зазначити, що паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 , і яка зберігала свою чинність та була актуальною, яка вказано у даному паспорті споживчого кредиту, до 01.07.2018 року, в анкеті-заяві позичальника не міститься інформації щодо банківського продукту, який надається позичальнику, яку саму банківську картку отримує відповідач, в той час, як паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо двох карток: Універсальна, Універсальна Gold. Зі змісту даного паспорта вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. При цьому, анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку не містить в собі посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову частину договору. За даних обставин, вказана інформація не може бути прийнята судом до уваги, в якості доказу на підтвердження конкретних умов кредитування.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року у справі №393/126/20, провадження №61-14545сво20, викладено наступний висновок про застосування норми права: … Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що витяг з Тарифів, а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms) та паспорт споживчого кредиту, які містяться у матеріалах даної цивільної справи, не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем 22.03.2018 року, шляхом підписання анкети-заяви. Позивач не довів факту прийняття відповідачем запропонованих йому умов щодо розміру відсотків, отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення із відповідача на користь АТ Акцент-банк заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Апеляційний суд також погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача фактично отриманої суми грошових коштів, на підставі приписів ч.2 статті 530 ЦК України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що частково задовольняючи вимоги заявленого АТ Акцент-банк до ОСОБА_1 позову, а саме, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції не прийняв до уваги наступне.

Верховний Суд у постановах: від 02.12.2020 року у справі №161/5267/20, провадження №61-14015св20; від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц, провадження № 61-22158св19, дійшов висновку, що наявна у матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача за виданим кредитом.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором №б/н від 2018-03-22, укладеного між АТ Акцент-Банк та клієнтом ОСОБА_1 (а.с.6-8, зворот), станом на 27.09.2023 року заборгованість відповідача становить: 102 167 грн. 02 коп., з яких: 82 428 грн. 86 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), в т.ч., 82 428 грн. 86 коп. - залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений); 19 738 грн. 16 коп. - загальний залишок заборгованості за процентами, в т.ч., 19 738 грн. 16 коп. - залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість. Випискою по картці ОСОБА_1 (а.с.11-20, зворот), підтверджується фактичне використання відповідачем кредитних коштів, списання відсотків за використання кредитного ліміту, регулярне списання та погашення кредиту Розстрочка, а також внесення відповідачем коштів на поповнення карткового рахунку.

При цьому, із вищевказаної виписки вбачається, що банк систематично, у вказаний у ній хронологічний період існування заборгованості відповідача за кредитом, списував із карткового рахунку відповідача відсотки за використання кредитного ліміту за рахунок кредитних коштів, а саме, за рахунок наданого відповідачу банком кредитного ліміту.

За даних обставин, в ході апеляційного розгляду даної справи судом втсановлено, що надана позивачем виписка по рахунку відповідача підтверджує необгрунтоване включення позивачем відсотків до суми заборгованості за тілом кредиту. Суд першої інстанції при розгляді даної справи по суті на вказане не звернув уваги, не дослідив належним чином надані банком розрахунок заборгованості вдповідача та виписку по рахунку відповідача, та, відповідно, не встановив при цьому, обгрунтованість зазначених у вказаних документах нарахувань та списань.

Апеляційний суд, відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі №673/69/16-ц, провадження №61-15530св19, відповідно до якого суд не позбавлений можливості зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується із наданим позивачем розрахунком. Незгода із наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові.

Як вбачається із наданої банком виписки по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 11-20, зворот), позивачем було без відповідних правових підстав нараховано та списано з карткового рахунку відповідача, в рахунок кредитного ліміту суму відсотків в розмірі 24 818 грн. 68 коп., при цьому, загальна сума витрат відповідача склала 273 647 грн. 10 коп., а сума зарахувань на погашення заборгованості - 171 483 грн. 36 коп. Таким чином, із врахуванням періодичного погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, та безпідставного списання відсотків в рахунок кредитного ліміту, залишок заборгованості за фактично витраченими відповідачем кредитними коштами, станом на 27.09.2023 року, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, складає: 77 344 грн.

При цьому, апеляційний суд, із врахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №153/1334/16-ц, провадження №61-16362св18, та приймаючи до уваги, що загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, які стосуються заявлених позовних вимог, і без виконання даних процесуальних дій ухвалити обґрунтоване рішення в справі неможливо, відхиляє доводи апелянта відносно незаконного списання банком із карткового рахунку відповідача заборгованості за кредитом розстрочка. Оскільки в ході розгляду даної справи судом першої інстанції відповідач не заперечував тих обставин, що у нього в АТ Акцент-Банк були інші кредити, які він погасив. Як вбачається із укладених між сторонами даного спору договорів Розстрочка №ABH0RS82 від 12.09.2018 року, № ABH0RS7 від 04.12.2018 року, №ABH0RS822 від 12.09.2019 року, №ABH0RS948 від 02.12.2020 року, №ABH0RS936 від 02.04.2021 року (а.с.109-113), вказані договори передбачають списання коштів з персонального карткового рахунку відповідача ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач належних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 77,80 ЦПК України, на спростування зазначених обставин, суду не надав.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06.02.2024 року, у оскаржуваній частині, змінити, виклавши другий, третій, четвертий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.03.2018 року, станом на 27.09.2023 року, у розмірі 77 344 (сімдесят сім тисяч триста сорок чотири) грн.

У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк 2 031 (дві тисячі тридцять одну) грн. 91 коп., в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Приймаючи до уваги, що апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог поданої апеляційної скарги, і відповідно, про необхідність зміни рішення суду першої інстанції від 06.02.2024 року, то згідно приписів ч.13 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд також вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки вимоги заявленого АТ Акцент-Банк позову задоволено судом на 75,7%, то судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви підлягають частковому відшкодуванню, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 2 031 грн. 91 коп.

На підставі приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи часткове задоволення апеляційним судом вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 (на 6%) та звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 23.04.2024 року (а.с. 98-100), апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з АТ Акцент-Банк на користь держави 241 грн. 56 коп., в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2024 року, у оскаржуваній частині, змінити, виклавши другий, третій, четвертий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.03.2018 року, станом на 27.09.2023 року, у розмірі 77 344 (сімдесят сім тисяч триста сорок чотири) грн.

У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк 2 031 (дві тисячі тридцять одну) грн. 91 коп., в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства Акцент-Банк на користь держави 241 (двісті сорок одну) грн. 56 коп., в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: