Провадження № 2/204/3913/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Карнаух В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

15 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 44 127,00 грн., середній заробіток за шість місяців затримки розрахунку у розмірі 46 032,72 грн. та компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала на те, що у період з 20 вересня 2006 року по 12 вересня 2023 року вона перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова». Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем з боку останнього була нарахована, але не виплачена, заробітна плата у розмірі 44 127,00 грн. 12 вересня 2023 року позивач була звільнена з підприємства відповідача за власним бажанням. Однак, в день звільнення заборгованість по заробітній платі позивачу відповідачем так і не була виплачена. Крім того, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Зазначила, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, за шість місяців, що за розрахунками позивача становить 46 032,72 грн. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 21 жовтня 2024 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

19 листопада 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що сума невиплаченої заробітної плати та остаточного розрахунку становить 44 127,00 грн. Несвоєчасна виплата заробітної плати обумовлена складною економічною ситуацією та фінансовою кризою, а також розірванням контрактів з РФ, що призвело до великих фінансових збитків. Звертає увагу, що з січня 2023 року підприємство працює в одноденному режимі роботи. Також вважає, що позивач пропустила встановлений статтею 233 КЗпП України строк на звернення до суду з даним позовом. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності просив не стягувати з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то відповідач такі вимоги вважає недоведеними, посилаючись на те, що позивачем не обґрунтовано та не доведено, що позивач зазнала моральних страждань.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20 вересня 2006 року працювала у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на різних посадах, наказом № 1155 вк від 12 вересня 2024 року звільнена за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 3-5).

Звернувшись до суду позивач зазначила, що відповідач не виплачував позивачу нараховану їй заробітну плату, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі та при звільненні відповідач не провів з нею розрахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

У частині 1 статті 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Однак, відповідач при звільненні так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Разом з тим, відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату.

Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно з довідкою № 186/20 від 12 листопада 2024 року, виданою Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», вбачається, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» станом на 12 листопада 2024 року має перед ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати у загальному розмірі 44 127,00 грн., з яких: за травень 2021 року 2 306,00 грн., за червень 2021 року 2 327,00 грн., за липень 2021 року 1 811,00 грн., за серпень 2021 року 1 836,00 грн., за вересень 2021 року 2 055,00 грн., за жовтень 2021 року 2 239,00 грн., за листопад 2021 року 2 207,00 грн., за грудень 2021 року 2 459,00 грн., за січень 2022 року 3 297,00 грн., за лютий 2022 року 2 503,00 грн., за січень 2023 року 2 266,00 грн., за лютий 2023 року 2 145,00 грн., за березень 2023 року 1 863,00 грн., за квітень 2023 року 2 140,00 грн., за липень 2023 року 2 529,00 грн., за серпень 2023 року 5 880,00 грн., за вересень 2023 року та остаточний розрахунок 4 264,00 грн. (а.с. 28).

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 слід стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату, у розмірі 44 127,00 грн., а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розміру заробітної плати, яка повинна бути стягнута за рішенням суду шляхом негайного виконання, суд виходить з наступних розрахунків: розмір заборгованості по заробітній платі, який стягнуто судом 44 127,00 грн.; період стягнення дорівнює 17 повних місяців. Отже, розмір заробітної плати який підлягає стягненню шляхом негайного виконання за один місяць становить: 44 127,00 грн. / 17 = 2 595,71 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців у розмірі 46 032,72 грн.

Позивач дійсно має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з 13 вересня 2023 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по 12 березня 2024 року, тобто за шість місяців.

Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 10, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З інформації з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» вбачається, що заробітна плата позивача у липні 2023 року становила 7 948,20 грн., а у серпні 2023 року 7 396,03 грн. (а.с. 10).

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить: липень 2023 року 7 948,20 грн., серпень 2023 року 7 396,03 грн., що разом складає (7 948,20 грн. + 7 396,03 грн. = 15 344,23 грн.) поділеної на кількість робочих днів за ці два місяці (21 + 23 = 44 дні) = 348,73 грн.

Судом також встановлено, що згідно наказу генерального директора ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» № 313 від 03.05.2023 року «Про режим роботи на 3-й квартал 2023 року» на підприємстві у 3-му кварталі 2023 року було встановлено одноденний режим роботи по понеділках (а.с. 30 (зворотній бік)).

Крім того, згідно наказу генерального директора ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» № 513 від 26.07.2023 року «Про режим роботи на 4-й квартал 2023 року» на підприємстві у 4-му кварталі 2023 року було встановлено одноденний режим роботи по понеділках (а.с. 30).

Також, згідно наказу генерального директора ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» № 703 від 25.10.2023 року «Про режим роботи на 1-й квартал 2024 року» на підприємстві у 1-му кварталі 2024 року було встановлено одноденний режим роботи по понеділках (крім 01.01.2024р.), а робочий день з понеділка 01.01.2024 р. перенесено на вівторок 09.01.2024р. (а.с. 29 (зворотній бік)).

Тому, кількість робочих днів за період з 13 вересня 2023 року по 12 березня 2024 року розраховується судом згідно встановленого одноденного режиму роботи на підприємстві.

У зв`язка з викладеним кількість робочих днів за період з 13 вересня 2023 року по 12 березня 2024 року включно складає 26 днів, а саме: вересень 2023 року 2 дні, жовтень 2023 року 5 днів, листопад 2023 року 4 дні, грудень 2023 року 4 дні, січень 2024 року - 5 днів, лютий 2024 року 4 дні, березень 2024 2 дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 13 вересня 2023 року по 12 березня 2024 року включно складає 9 066,98 грн. (348,73 грн. х 26 днів = 9 066,98 грн.).

У зв`язку з викладеним суд приходить до переконливого висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9 066,98 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Стаття 23 ЦК України та стаття 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування моральної шкоди завданої працівнику власником або уповноваженим ним органом внаслідок порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань.

Судом встановлено, що Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» було порушено право позивача ОСОБА_1 на своєчасне отримання заробітної плати. Відповідач тривалий час не виплачував позивачу в повному обсязі заробітну плату та не виплатив її навіть після звільнення позивача з підприємства відповідача у вересні 2023 року і до теперішнього часу.

Отже, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 як працівник має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди, яка виразилася у порушенні її права на своєчасне отримання заробітної плати, що призвело до порушення права на працю, та як наслідок до моральних страждань.

Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача позивач вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а саме у зв`язку з відсутністю грошових коштів на існування шукати додаткове джерело доходів.

Виходячи з наведеного суд зазначає, що позивач як працівник має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй неправомірними діями відповідача, та саме відповідач є особою, внаслідок дій якого було завдано моральну шкоду позивачу.

При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок порушення права позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу, що призвело до моральних страждань, порушився нормальний ритм життя позивача, вона була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з відсутністю грошових коштів на існування шукати додаткове джерело доходів.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що неправомірними діями відповідача позивачу також була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях через неправомірну поведінку відповідача та вважає доведеним факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує те, що заборгованість по заробітній платі виникла ще з травня 2021 року та не була погашена відповідачем до теперішнього часу.

Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Отже, за таких обставин, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд визнає доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо тверджень відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Матеріали справи не містять будь-яких належних, допустимих та переконливих доказів щодо факту та дати одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, що передбачено приписами ст. 233 КЗпП.

При цьому, наявна в матеріалах справи довідка № 186/12 про розмір заборгованості по заробітній платі не є письмовим повідомленням про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні у розумінні приписів ст. 233 КЗпП, оскільки не містить відомостей про розмір нарахованих та виплачених позивачу сум станом на дату звільнення, а містить лише відомості про розмір невиплаченої заробітної плати. Більш того, вказана довідка датована 13 серпня 2024 року, в той час як до суду з даним позовом позивач звернулась 15 жовтня 2024 року, тобто в межах встановленого Законом тримісячного строку. За наведених обставин суд приходить до переконання про те, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з позовом про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені та позивач була звільнена від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Також, оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, задоволені частково, на загальну суму 12 084,32 грн. (9 066,98 грн. + 3 000,00 грн. = 12 084,32 грн.), за які позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (у мінімальному розмірі для позовних вимог майнового характеру).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 47, 115, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, Законом України «Про оплату праці», ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 279, 352, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (місцезнаходження: 49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1, ЄДРПОУ - 14308368) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 44 127,00 грн. (сорок чотири тисячі сто двадцять сім гривень, 00 копійок), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9 066,98 грн. (дев`ять тисяч шістдесят шість гривень, 98 копійок) з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. (три тисячі гривень, 00 копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (місцезнаходження: 49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1, ЄДРПОУ - 14308368) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (місцезнаходження: 49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1, ЄДРПОУ - 14308368) судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок) на користь держави.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, у розмірі 2 595,71 грн. (дві тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять гривень, 71 копійка).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез