Справа № 204/7710/24
Провадження № 2/204/3314/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Карнаух В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та вихідної допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 107 365,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 26 810,16 грн., вихідну допомогу у розмірі 34 801,50 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 200,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала на те, що вона працювала у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на різних посадах у період з 2015 року по 18 червня 2024 року. З підприємства звільнилася за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Під час перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, за період з липня 2023 року по червень 2024 року відповідачем було нараховано, але не виплачено заробітну плату у загальному розмірі 107 365,00 грн. Заборгованість по заробітній платі у вищевказаному розмірі позивачу відповідачем так і не виплачена в день звільнення. Крім того, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Зазначила, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, який за розрахунками позивача за період з 18 червня 2024 року по 09 серпня 2024 року становить 26 810,16 грн. Також вважає, що відповідно до статті 44 КЗпП України має право на отримання від позивача вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, що за розрахунками позивача становить 34 801,50 грн. Позивач зверталася до відповідача з проханням виплатити борг, але відповідач відмовляв, посилаючись на відсутність коштів, у зв`язку з наявністю великого боргу з заробітної плати перед іншими працівниками. Тому позивач вимушена була звернутися за правничою допомогою, у зв`язку з чим понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 200,00 грн. На підставі викладеного позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 23 вересня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 23 вересня 2024 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

29 жовтня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що сума невиплаченої заробітної плати та остаточного розрахунку становить 107 365,00 грн. Несвоєчасна виплата заробітної плати обумовлена складною економічною ситуацією та фінансовою кризою, а також розірванням контрактів з РФ, що призвело до великих фінансових збитків. Звертає увагу, що з січня 2023 року підприємство працює в одноденному режимі роботи. Також вважає, що позивач пропустила встановлений статтею 233 КЗпП України строк на звернення до суду з даним позовом. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності просив не стягувати з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 200,00 грн., то відповідач такі вимоги вважає необґрунтованими та недоведеними, а також зазначив, що на підтвердження цих вимог до позовної заяви не надано жодних доказів.

15 листопада 2024 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшло письмове пояснення (відповідь на відзив), в якому зазначено наступне. Позивач звернулась до суду з даним позовом в межах тримісячного строку з дня звільнення та з дня одержання повідомлення, а отже строк на звернення до суду позивачем не пропущений. Наведений позивачем у позовній заяві розрахунок середнього заробітку відповідає довідці № 89-1 від 11 жовтня 2024 року, наданій відповідачем до відзиву на позовну заяву. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця, відсутність фінансово-господарської діяльності не виключає його відповідальність на підставі статті 117 КЗпП України. Під час трудових відносин з відповідачем позивач працював без простоїв та виконував всі роботи за графіком згідно наявних замовлень по п`ятиденному режиму роботи щотижня.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі наказу № 1396 від 07 жовтня 2015 року була прийнята на роботу в Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», працювала на різних посадах, наказом № 437 вк від 18 червня 2024 року звільнена за власним бажанням, згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с.8-11) та наказом «Про звільнення» № 437 вк від 18 червня 2024 року (а.с. 12).

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Звернувшись до суду позивач зазначила, що відповідач не виплачував позивачу нараховану їй заробітну плату, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі та при звільненні відповідач не провів з нею розрахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

У частині 1 статті 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Однак, відповідач при звільненні так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Разом з тим, відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату.

Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно з довідкою № 89-1 від 11 жовтня 2024 року, виданою Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», вбачається, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» станом на 11 жовтня 2024 року має перед ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати у загальному розмірі 107 365,00 грн., з яких: за липень 2023 року 10 131,00 грн., за вересень 2023 року 8 577,00 грн., за січень 2024 року 2 510,00 грн., за лютий 2024 року 12 128,00 грн., за березень 2024 року 12 127,00 грн., за квітень 2024 року 12 128,00 грн., за травень 2024 року 11 073,00 грн., за червень 2024 року та остаточний розрахунок 38 691,00 грн. (у т.ч. вихідна допомога згідно КЗпП України у сумі 24 255,00 грн.) (а.с. 79).

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 слід стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату, у розмірі 107 365,00 грн., а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розміру заробітної плати, яка повинна бути стягнута за рішенням суду шляхом негайного виконання, суд виходить з наступних розрахунків: розмір заборгованості по заробітній платі, який стягнуто судом 107 365,00 грн.; період стягнення дорівнює 8 повних місяців. Отже, розмір заробітної плати який підлягає стягненню шляхом негайного виконання за один місяць становить: 107 365,00 грн. / 8 = 13 420,63 грн.

Крім того, відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39), працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Тобто, у зв`язку з припиненням 18 червня 2024 року трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, згідно зі статтею 44 КЗпП України позивач дійсно має право на отримання від відповідача вихідної допомоги.

Разом з цим, як вбачається з довідки № 89-1 від 11 жовтня 2024 року, Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» позивачу вже була нарахована вихідна допомога у розмірі 24 255,00 грн., яка включена в суму 38 691,00 грн., тобто у заборгованість по заробітній платі за червень 2024 року та остаточний розрахунок.

При цьому, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження іншого розміру вихідної допомоги, ніж той, що був нарахованих позивачу Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», стороною позивача суду не надано.

За таких обставин, оскільки вихідна допомога у розмірі 24 255,00 грн. була нарахована Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» до виплати позивачу та включена у заборгованість з виплати заробітної плати за червень 2024 року і остаточного розрахунку (38 691,00 грн.), та відповідно включена і у загальну суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 107 365,00 грн., яка вже стягнута судом з відповідача на користь позивача вказаним рішенням суду, то у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача вихідної допомоги у розмірі 34 801,50 грн. слід відмовити.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 26 810,16 грн.

Позивач дійсно має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з 19 червня 2024 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по день ухвалення судом рішення, тобто по 21 листопада 2024 року.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки № 90 від 19 липня 2024 року, виданої Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становила 467,14 грн. (а.с. 59).

Щодо наведених у письмових поясненнях (відповіді на відзив) тверджень представника позивача про те, що відповідачем у довідці № 90 від 19 липня 2024 року невірно обчислено середньоденну заробітну плату, то такі твердження представником позивача не доведені належними та допустимими доказами. При цьому, сам по собі факт зазначення у довідках № 90 від 19 липня 2024р. та № 89-1 від 11 жовтня 2024 року різних сум заробітку за квітень та травень 2024 року не свідчить про помилковість здійсненого стороною відповідача розрахунку середньоденної заробітної плати, оскільки при обчисленні середньої заробітної плати враховуються не всі виплати. Суд зауважує, що перелік виплат, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, наведений у пункті 4 вищевказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив врахувати, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» працює в одноденному режимі роботи.

Так, дійсно, згідно наказу генерального директора ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» № 66 від 31.01.2024 року «Про режим роботи на 2-й квартал 2024 року» на підприємстві у 2-му кварталі 2024 року було встановлено одноденний режим роботи по понеділках (а.с. 60).

Однак, при цьому, будь-яких доказів, що у третьому та четвертому кварталах 2024 року на підприємстві відповідача встановлений скорочений режим роботи, стороною відповідача суду не надано (відповідачем до відзиву на позовну заяву долучені накази ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про режим роботи підприємства лише за попередні періоди 1 квартал 2022 року, 2 квартал 2022 року, 3 квартал 2022 року, 4 квартал 2022 року, 1 квартал 2023 року, 2 квартал 2023 року, 3 квартал 2023 року, 4 квартал 2023 року, 1 квартал 2024 року, 2 квартал 2024 року).

Тому, оскільки на підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи виключно на підставі наявних в матеріалах справи доказів, кількість робочих днів за період з 19 червня 2024 року по 30 червня 2024 року розраховується судом згідно встановленого одноденного режиму роботи на підприємстві по понеділках, а за період з 01 липня 2024 року по 21 листопада 2024 року розраховується судом з урахуванням п`ятиденного режиму роботи.

У зв`язку з викладеним кількість робочих днів за період з 19 червня 2024 року по 21 листопада 2024 року включно складає 105 днів, а саме: червень 2024 року 1 день, липень 2024 року 23 дні, серпень 2024 року 22 дні, вересень 2024 року 21 день, жовтень 2024 року 23 дні, листопад 2024 року 15 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 19 червня 2024 року по 21 листопада 2024 року включно складає 49 049,70 грн. (467,14 грн. х 105 днів = 49 049,70 грн.).

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, оскільки у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток у розмірі 26 810,16 грн., та беручи до уваги, що суд розглядає справи виключно в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 26 810,16 грн., тобто в межах заявлених позивачем вимог, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо наведених у відзиві на позовну заяву тверджень відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, то такі твердження є безпідставними, помилковими та такими, що не відповідають вимогам статті 233 КЗпП України, оскільки позивач була звільнена з підприємства відповідача 18 червня 2024 року, а до суду з даним позовом звернулась 09 серпня 2024 року, тобто вочевидь в межах встановленого Законом тримісячного строку. Таким чином, строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та вихідної допомоги позивачем не пропущений.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 правничу допомогу у вказаній справі надавала адвокат Журікова І.В., що підтверджується ордером серії АЕ № 1242023 від 10 липня 2024 року, виданим Адвокатським об`єднанням «Круглий та партнери» (а.с. 30 (зворотній бік)) та договором № 08/07 про надання правової допомоги від 08 липня 2024 року, укладеним між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Круглий та партнери» в особі старшого партнера ОСОБА_2 (а.с. 14).

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

08 липня 2024 року між Адвокатським об`єднанням «Круглий та партнери» в особі старшого партнера ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до договору № 08/07 про надання правової допомоги від 08.07.2024р., в якій сторони даного договору обумовили вартість послуг з надання правової допомоги в сумі 4 200,00 грн. (а.с. 16).

08 серпня 2024 рок між Адвокатським об`єднанням «Круглий та партнери» в особі старшого партнера ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було підписано Акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору № 08/07 про надання правової допомоги від 08.07.2024р. (а.с. 17).

На підтвердження оплати позивачем наданих адвокатом послуг надано платіжну інструкцію № 0.0..1 від 30 липня 2024 року на суму 1 200,00 грн. (а.с. 18) та квитанцію до платіжної інструкції № 45856196 від 09 липня 2024 року на суму 3 000,00 грн. (а.с. 19).

Позивач дійсно отримала правову допомогу від адвоката Журікової І.В., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі.

Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, заявленої у справі ціни позову та значення справи для сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» на користь позивача ОСОБА_1 4 200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а отже вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені та позивач була звільнена від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Також, оскільки позовні вимоги майнового характеру в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволені на загальну суму 26 810,16 грн., за які позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (у мінімальному розмірі для позовних вимог майнового характеру).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 44, 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 133-137, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 279, 352, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та вихідної допомоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (місцезнаходження: 49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1, ЄДРПОУ - 14308368) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 107 365,00 грн. (сто сім тисяч триста шістдесят п`ять гривень, 00 копійок), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 26 810,16 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот десять гривень, 16 копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (місцезнаходження: 49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1, ЄДРПОУ - 14308368) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 200,00 грн. (чотири тисячі двісті гривень, 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (місцезнаходження: 49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, 1, ЄДРПОУ - 14308368) судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок) на користь держави.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, у розмірі 13 420,63 грн. (тринадцять тисяч чотириста двадцять гривень, 63 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез