ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 689/574/24

Провадження № 22-ц/4820/1979/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта адвоката Чухась М.С.,

представника третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №689/574/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2024 року, в складі судді Кульбаби А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що з 24 листопада 2012 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , який рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 лютого 2015 року було розірвано. За час перебування в шлюбі у сторін народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спочатку син проживав разом із матір`ю, а позивач на підставі рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 березня 2015 року сплачував на користь відповідачки аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 13 лютого 2015 року. Однак, 15 жовтня 2021 року відповідачка поїхала за кордон і залишила сина зі своїм вітчимом. Після цього позивач забрав дитину до себе. Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 11 травня 2023 року ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів на утримання малолітнього сина. Син ОСОБА_5 з листопада 2021 року проживає разом із позивачем та перебуває на його утриманні. Позивач відвідує батьківські збори, тримає постійний зв`язок із класним керівництвом. Натомість, мати дитини з жовтня 2021 року контактів з класним керівництвом та дирекцією школи не підтримує. На даний час син навчається у 5-му класі Скаржинецького ліцею Розсошанської сільської ради Хмельницького району. Мати дитини не цікавиться справами сина, не спілкується з ним, матеріально не допомагає, тобто самоусунулася від виконання батьківських обов`язків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_6 про необхідність зміни ставлення до виховання нею дитини, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Покладено на орган опіки та піклування службу у справах дітей Ярмолинецької селищної ради контроль за виконанням ОСОБА_6 своїх батьківських обов`язків по відношенню до її сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції рішення мотивував тим, що позивачем не надано належних, допустимих і беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо виховання малолітнього сина і, як наслідок, необхідності, у зв`язку з цим, застосовувати щодо матері неповнолітнього сина такий крайній захід як позбавлення батьківських прав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення за правильно встановленими обставинами, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, цим обставинам. Так, судом було встановлено, що відповідачка ухилилась від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, незважаючи на правильно встановлені обставини, ухвалюючи рішення, суд дійшов протилежного висновку про відмову у позові. При цьому, суд не погодився з висновком органу опіки та піклування Ярмолинецької селищної ради про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, посилаючись на те, що він суперечить інтересам дитини, проте не зазначив, у чому полягають інтереси дитини і чому вказаний висновок їм суперечить. Вважає, що зі сторони відповідачки має місце винна поведінка та свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Крім того, ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, протягом всього часу судового розгляду не виявила бажання з`явитись до суду, надати докази на спростування позовних вимог.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 30 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалою суду від 30 вересня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Чухась М.С. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, наведених у ній.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, про причини неявки не повідомила.

Представник органу опіки та піклування Ярмолинецької селищної ради Лісовський О.М. вимоги апеляційної скарги підтримав, вважає, що відповідачку слід позбавити материнських прав відносно сина.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 лютого 2015 року розірвано.

Під час перебування в шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 від 29 серпня 2013 року, виданого Виконавчим комітетом Скаржинецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 березня 2015 року у справі №689/376/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 13 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 11 травня 2023 року у справі №689/543/23 звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 13 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття на підставі рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 10 березня 2015 року, а саме з 01 листопада 2021 року.

Відповідно до довідки Розсошанської сільської ради Хмельницького району №01-47/207 від 11 грудня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 5-му класі Скаржинецького ліцею Розсошанської сільської ради; вихованням сина займається батько ОСОБА_1 ; мати ОСОБА_3 справами дитини не цікавиться і зв`язку із школою не підтримує.

Згідно з довідкою Ярмолинецької селищної ради №112 від 07 березня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; разом із ним проживає його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації.

Рішенням виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради №16 від 17 червня 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування Ярмолинецької селищної ради, яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частинами 1, 2, 4 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд з прав людини у свої рішеннях зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що ОСОБА_3 не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться сином, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав. Позивач наполягає на тому, що відповідачка самоусунулась від виконання покладених на неї батьківських обов`язків щодо виховання дитини, і така поведінка є винною.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції апелянт підтвердив, що йому відомо, що ОСОБА_3 у 2021 році виїхала за кордон для працевлаштування, з позовом до неї про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_1 не звертався.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання нею батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача.

Всупереч наведеним положенням ЦПК України позивач не надав доказів на підтвердження наявності підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 .

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції встановив факт ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина, однак дійшов протилежного висновку про відмову у позбавленні її батьківських прав, колегія суддів відхиляє, оскільки в даній справі судом першої інстанції не встановлено умисного невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків без поважних причин, винної поведінки останньої щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування нею своїми обов`язками.

Твердження апелянта про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків не можуть бути підставою скасування судового рішення, оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав.

Судом також не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з сином, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Довідка зі Скаржинецького ліцею, в якому навчається ОСОБА_4 , про те, що мати ОСОБА_3 справами дитини не цікавиться та зв`язку зі школою не підтримує, не підтверджує цих обставин.

Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, на який посилається позивач, колегія суддів враховує наступне.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21).

Наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які свідчили б про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`ю та психічному розвитку. Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення частини шостої статті 19 СК України, згідно з якою суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В матеріалах справи також відсутні докази того, що відповідачка притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство щодо до неї тощо.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Судом апеляційної інстанції було заслухано думку малолітнього ОСОБА_4 , який в судовому засіданні пояснив, що проживає з батьком і хоче надалі проживати з батьком, маму пам`ятає, проте вона декілька років тому виїхала за кордон, зв`язку з ним не підтримує, йому не телефонує.

Разом з тим, Верховний Суд у постановах від 13 липня 2022 року у справі №705/3040/18, від 20 вересня 2024 року у справі №607/10605/22 зазначив, що сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам. Малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Колегія суддів зазначає, що думка дитини ОСОБА_4 у вирішенні спору є важливою, проте вона не може бути вирішальною, як і не може бути безумовним свідченням того, що позбавлення матері батьківських прав призведе до забезпечення її якнайкращих інтересів.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі №522/21914/14).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (постанова Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі №553/3035/22).

За встановлених обставин у цій справі та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, правильно виходив із того, що позбавлення відповідачки батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.

Колегія суддів також зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, необґрунтоване та передчасне (за відсутності підстав застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2024 року у справі №344/1107/23.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, є обґрунтованим та доводами апеляційної скарги не спростований.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, надавши оцінку висновку органу опіки та піклування та іншим зібраним у справі доказам, дійшов правильних висновків про наявність підстав для попередження ОСОБА_3 про необхідність зміни ставлення до виховання сина, поклавши на орган опіки і піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко