РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/7043/24

Провадження № 22-ц/4815/1055/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у відеоконференцзв`язку,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кисельова Мирослава Ігорівна, на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року 13 березня 2024 року звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову в виді арешту та заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення покликається на те, що в провадженні суду перебуватиме судовий розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , про скасування договору купівлі-продажу домоволодіння у складі житлового будинку, літньої кухні та прибудинкових споруд, встановлення порядку користування останнім. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 жовтня 2021 року у справі № 569/7529/20 зобов`язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у проживанні в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . 12 вересня 2023 року ОСОБА_4 продав (відчужив) спірний об`єкт нерухомості ОСОБА_3 , чим порушив законні права та інтереси ОСОБА_1 , яка має право законно проживати у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . Після набуття права власності на спірний об`єкт нерухомості ОСОБА_3 неодноразово звертався до ОСОБА_1 із вимогою звільнити спірний житловий будинок та сплатити на його користь недоотримані доходи. Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Заборона вчиняти певні дії є тимчасовим заходом, який триває до визначення подальшої долі відповідного майна. Відтак, саме такий спосіб забезпечення позову не порушує права власності нинішнього власника спірного майна, тобто відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 адвокат Кисельова М.І. подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, доводить її необґрунтованість та незаконність.

Зауважує, що суддя Кучина Н.Г. у відповідності до вимог п.5 ст. 36 ЦПК України, ч. 2 ст.36 ЦПК України підлягала відводу (самовідводу) зокрема з урахуванням тих обставин, що на час розгляду заяви про забезпечення позову уже була, є на момент подання апеляційної скарги суддею по протилежних за предметом спору цивільних справах де сторони є фактично ті ж учасники:

№ 569/7043/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та встановлення порядку користування домоволодінням у складі житлового будинку, літньої кухні та прибудинкових споруд, стягнення моральної шкоди;

№ 569/6053/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном шляхом виселення.

Відтак наявні ґрунтовні інші обставини, що викликають сумнів в упередженості або об`єктивності судді.

Вказує, що суд першої інстанції не вжив жодних заходів з метою виклику заявника та з`ясування дійсних обставин, які мають виключне значення для вирішення заяви по суті, а мотивувальна частина звелась виключно до посилання на приписи ч.4 ст. 152 ЦПК України, які заявник виконала, подавши позов 11 квітня 2024 року.

Крім того зазначила, що такий формальний підхід не відповідає завданням цивільного судочинства.

При прийнятті оскаржуваної Ухвали суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тій обставині, що між сторонами існує спір з приводу користування домоволодіння у складі житлового будинку, літньої кухні та прибудинкових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , який виник внаслідок відчуження останнього третьою особою, ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_3 ймовірно виключно з метою не виконання рішення суду, яким його зобов`язано не чинити ОСОБА_1 перешкод у проживанні в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та тому, що власник домоволодіння наразі вживає реальних дій (заходів) з метою виселення заявниці з житлового будинку (Справа №569/6053/24).

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначала, що за результатами розгляду справи №569/7529/20 у трьох інстанціях за ОСОБА_1 визнано право користування домоволодінням у складі житлового будинку, літньої кухні та прибудинкових споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у проживанні в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Знаючи про наявність судового рішення та закінчення виконавчого провадження, 12.09.2023 року ОСОБА_4 продав спірний об`єкт нерухомості ОСОБА_3 , тим самим фактично порушив законні права та інтереси ОСОБА_1 як третьої особи, яка має право законно проживати в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 неодноразово звертався до ОСОБА_1 з вимогою звільнити спірний об`єкт нерухомості та сплатити на його користь недоотримані доходи, які ймовірно хотів би отримувати внаслідок здачі останнього в оренду чи продажу. Погрожував спалити чи продати йому об`єкт нерухомості.

З урахуванням викладеного вважає, що слід скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати заходи забезпечення позову.

ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу, не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу також заперечує доводи викладені апелянтом, вважає, що забезпечення позову несе непередбачувані ризики збитків та пошкодження майна. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Крім того, за змістом заяви фактично просив в разі забезпечення позову застосувати зустрічне забезпечення для позивачки в розмірі 120000 грн. спів розмірно її позовним вимогам.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 березня 2024 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову передана для розгляду судді Рівненського міського суду Рівненської області Бучко Т.М.

Ухвалою від 15 березня 2024 року, суд повернув ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 06 червня 2024 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15 березня 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

17 червня 2024 року суддя Бучко Т.М. у вказаній справі заявила самовідвід на підставі п.4 ч.1 ст.36 ЦПК України.

Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17 червня 2024 року заяву про самовідвід судді Бучко Тамари Миколаївни від розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено. Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову передано до канцелярії Рівненського міського суду Рівненської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 червня 2024 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову для пред`явлення позову 01 липня 2024 року передана для розгляду судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиній Н.Г.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову була подана до пред`явлення позову, тому розгляд такої заяви, коли в провадженні є вже справа за її позовом, з яким ОСОБА_1 мала намір звернутися, пред`являючи заяву про забезпечення позову до подачі позову, буде суперечити вимогам ч. 4 ст. 152 ЦПК України.

Такий висновок не відповідає обставинам справи, вимогам закону та завданням цивільного процесу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Виходячи із завдань цивільного судочинства, мети заходів забезпечення та можливості забезпечувати позов на будь-якій стадії розгляду справи, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про неможливість вирішення заявленого клопотання після відкриття провадження у справі є помилковим, оскільки відкриття провадження у справі не знімає необхідності та обов`язку суду вирішити заявлене клопотання по суті.

Правилами ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема арешт, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до статті 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У заяві про забезпечення позову до пред`явлення позову позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна - об`єкту нерухомості - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 , а саме: продавати, перереєстровувати, дарувати, надавати у заставу та поруку, вносити на баланс ТОВ, ТзОВ та підприємств, установ інших форм власності.

Як зазначила ОСОБА_1 вона мала намір звернутися з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про скасування договору купівлі-продажу домоволодіння у складі житлового будинку, літньої кухні та прибудинкових споруд, встановлення порядку користування останнім.

В подальшому, 11 квітня 2924 року, ОСОБА_1 звернулась з позовом і до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як відповідача, та визначила ціну позову в 120000 грн.

Покликалась на те, що за результатами розгляду справи №569/7529/20 у трьох судових інстанціях за ОСОБА_1 визнано право користування домоволодінням у складі житлового будинку, літньої кухні та прибудинкових споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у проживанні в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

12.09.2023 року ОСОБА_4 продав спірне домоволодіння ОСОБА_3 , чим на думку апелянта фактично порушив її законні права та інтереси як третьої особи, яка має право законно проживати в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стверджує, що ОСОБА_3 неодноразово звертався до ОСОБА_1 з вимогою звільнити спірний об`єкт нерухомості та сплатити на його користь недоотримані доходи, які ймовірно хотів би отримувати внаслідок здачі останнього в оренду чи продажу. Погрожував спалити чи продати йому об`єкт нерухомості.

Оцінюючі такі доводи колегія суддів вважає, що вони не можуть бути підставою для накладення арешту та заборони власнику вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна чи розпорядження ним.

Права користувача спірним будинковолодінням ОСОБА_1 , які за її твердженням підтверджуються судовими рішеннями в справі № 569/7529/20, за своїм змістом та обсягом не можуть бути більшими ніж права попереднього та теперішнього власника ОСОБА_3 .. Крім того, у вказаних рішеннях не міститься та й не могло міститись, виходячи зі змісту позовних вимог, заборони ОСОБА_4 щодо відчуження будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, в даній справі не вбачається підстав для фактичного обмеження прав власника ОСОБА_3 на даній стадії процесу шляхом забезпечення позову в спосіб обраний ОСОБА_1 ..

В разі ухвалення судового рішення за позовними вимогами ОСОБА_1 про скасування (визнання недійсним) договору купівлі-продажу спірного домоволодіння, стороною якого вона не була, та встановлення порядку користування ним на її користь, виконання такого рішення не буде ускладнено чи унеможливлено, оскільки відповідна інформація про зміну власника за результатами розгляду справи буде внесена в державний реєстр речових прав.

Вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення приміщення від її речей та відшкодування певних витрат власнику за його використання не можна розцінювати як загрозу продажу житлового приміщення чи його знищення.

Навпаки з долученої до матеріалів справи вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 вбачається, що відповідач має намір здійснювати ремонт приміщення.

Відтак вимоги про забезпечення позову у даній справі у запропонований заявницею спосіб, є безпідставними та неспівмірними з заявленими позовними вимогами та більш кореспондуються з вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1 в справі № 569/6053/24 про її виселення зі спірного домоволодіння, в якій вона зустрічних вимог не заявляла.

Виходячи з п.1 ч.3 та ч.2 ст.154 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржену ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кисельова Мирослава Ігорівна, задовольнити частково

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2024 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст виготовлено 22 листопада 2024 року.

Головуючий С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук