КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 357/2883/24
Головуючий у суді першої інстанції: Кошель Б.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - Клименка Тараса Васильовича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року,

встановив:

у лютому 2024 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 182 407,32 гривень.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення предстанвика ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що, що 19 червня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №468268-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 42 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Вказував, що згідно з умовами договору кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15013096 процентів за кожен день користування кредитом. Зазначав, що ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 42 000 гривень шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 . ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було належними та достатніми доказами доведено, що позивачем було видано кредитні кошти відповідачу. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом не було повно та всебічно досліджено надані докази, що призвело до помилкового вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 червня 2023 року о 13:06:35 год. між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір №468268-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» з використанням одноразового ідентифікатора UA-5017.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач ОСОБА_1 посилалась на те, що кредитний договір було укладено нею внаслідок шахрайських дій невстановленої особи. Вказувала, що нею незнайомому чоловіку було передано свій мобільний телефон, внаслідок чого останні оформив кредит. При цьому відповідач не заперечувала отримання кредитних коштів на її картковий рахунок, про що в тому числі свідчить її заява до ТОВ «Бізнес Позика» від 29 червня 2023 року.

Також про видачу кредитних коштів відповідачці свідчать надані разом з позовною заявою довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» про перерахування за допомогою системи FONDY ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_1 грошових коштів в розмірі 25 000 гривень та 17 000 гривень на виконання умов договору №468268-КС-001 (а.с. 25,26).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 лютого 2024 року у справі було відкрито провадження та задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у АТ «ПУМБ» інформацію про те, чи випускалась банком картка НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 , а також рух коштів за вказаною карткою за період з 19 червня 2023 року по 12 лютого 2024 року.

У відповідь на вказану ухвалу АТ «ПУМБ» було повідомлено суд, що на ім`я ОСОБА_1 було випущено банківську платіжну карту № НОМЕР_1 до рахунку № НОМЕР_2 . З виписки по рахунку та Звіту по транзакціях вбачається, що 19 червня 2019 року о 13:06:55 на рахунок ОСОБА_1 було зараховано 25 000 гривень, а о 13:07:06 ще 17 000 гривень (а.с.121-123).

Вказані докази в сукупності з наданими позивачем довідками ТОВ «ФК «Елаєнс», а також з урахуванням того, що відповідач фактично визнавала перерахування їй кредитних коштів, свідчать про виконання позивачем своїх зобов`язань про надання кредиту.

Вказані обставини судом першої інстанції враховані не були. Сам по собі факт відсутності у виписці по рахунку відповідачки даних щодо платника за відповідними надходженнями не може свідчити про недоведеність видачі кредитних коштів.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач не вказувала про те, що вказані грошові кошти були отримані нею на власний рахунок від інших осіб, доказів на підтвердження таких обставин не надавала.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 вказує про те, що погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження видачі кредитних коштів, що не узгоджується з позицією відповідачки в суді першої інстанції, яка не заперечувала факт отримання кредитних коштів, однак вважала, що не має обов`язку з його повернення та сплати відсотків та інших платежів за договором з тих підстав, що кредитний договір було нею укладено внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає доведеним виконання позивачем умов кредитного договору та видачі відповідачці кредиту в розмірі 42 000 гривень.

Доказів про те, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, ідентифікаційний номер, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані для укладення кредитних договорів від його імені, ОСОБА_1 до суду не надано. Сам по собі факт звернення відповідачки до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно неї не свідчить про недійсність укладеного договору. Доказів на підтвердження укладення кредитного договору під впливом інших осіб відповідач не надавала. За таких обставин підстави вважати, що у відповідачки не виник обов`язок з виконання умов кредитного договору, відсутні.

При зверненні до суду з позовом позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 182 407,32 гривень, яка складається з тіла кредиту в розмірі 42 000 гривень, відсотків в розмірі 134 107,32 гривень та комісії в розмірі 6 300 гривень. Власного розрахунку заборгованості відповідач не надавала, проти правильності розрахунку позивача заперечень не висловлювала.

Умовами укладеного між сторонами договору було передбачено сплату відсотків за користування кредитом у фіксованому розмірі 2% в день (1,15013096% в день - знижена процентна ставка). Строк кредитування було погоджено сторонами 24 тижні, а саме до 04 грудня 2023 року. Розрахунок заборгованості наданий позивачем при зверненні до суду, свідчить про те, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось позивачем в межах строк кредитування та у відповідності до умов договору.

Крім того, умовами договору було передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 6 300 гривень (п.2.5), що не суперечить вимогам п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19, оскільки така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та постановити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - Клименка Тараса Васильовича задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 468268-КС-001 про надання кредиту від 19 червня 2023 року у розмірі 182 407,32 гривень, яка складається з тіла кредиту - 42 000,00 гривень, відсотків - 134 107,32 гривень та комісії - 6 300,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 422,20 гривні та апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді