н/п 2/490/1807/2024 Справа № 490/1611/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А., при секретарі -Вознюк Д.І., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг», треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту зі спадкового майна,-

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить суд зняти (скасувати) арешт (заборону на відчуження) з квартири АДРЕСА_1 (спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_1 , виданого 03.07.2012 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради), який накладено Центральним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (номер запису про обтяження: 4503078 від 17.05.2012 року, реєстраційний номер обтяження: 12506014) та Самарським відділом державної виконавчої служб Дніпропетровського міського управління юстиції (номер запису про обтяження: 4503161 від 05.11.2012 року, реєстраційний номер обтяження: 13205879).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 05 листопада 2021 року остання звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті баби, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .Проте, останній усно відмовлено нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відмова приватного нотаріуса обґрунтована тим, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, існують записи про обтяження всього нерухомого майна спадкодавця.Наявність арешту на майно спадкодавця перешкоджає позивачу, як спадкоємцю за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку ст. 1268 ЦК України після смерті своєї баби та стало підставою затримки у видачі свідоцтва про право на спадщину до його зняття

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.204 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 11.03.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Тетяни Леонідівни завірені належним чином копії матеріалів спадкової справи № 68598704 (номер справи у нотаріуса 39/2021), заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18 березня 2024 року до суду від представника Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» адвоката Левченко Ю.В. надійшла заява, в якій він просить замінити відповідача у справі з АТ «Банк Кредит Дніпро» на ТОВ «Фінансова Компанія «Конкорд Факторинг». В обґрунтуванні заміни посилається на те, що АТ «Банк Кредит Дніпро» вже не є кредитором за кредитним договором по відношенню до ТОВ «Порт-Сервіс» та поручителя, підлягає заміні на нового кредитора ТОВ «Фінансова Компанія «Конкорд Факторинг».

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєвавід 07.05.2024 року замінено у справі неналежного відповідача АТ «Банк Кредит Дніпро» на належного відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Конкорд Факторинг».

Ухвалою суду від 05 червня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Відзиву на позов від відповідачів , письмових пояснень по суті спору від третіх особі - не надходило .

У судове засідання представник позивача адвокат Ільїн О.,В надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з зазначених в позові підстав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся судом належним чином, відзиву на позов не подав.

Треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду не з`явилися, повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_1 , виданого 03.07.2012 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 39/2021, заведеної до майна померлої ОСОБА_3 , приватним нотаріусом ММНО Боненко Т.Л., ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є онукою померлої, звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті баби, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Син спадкодавиці ОСОБА_4 в устанволений законом строк, відмовився від прийняття спадщини на корсить онуки спадкодавця ОСОБА_1 , 1999 р.н.

Колишній чоловік спадкодавиці ОСОБА_5 в устанволений законом строк, відмовився від видачі Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Кредитори спадкодавця також не зверталися в установленому законом порядку з заявами про пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Як стверджує позивачка, їй було усно відмовлено нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відмова приватного нотаріуса обґрунтована тим, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, існують записи про обтяження всього нерухомого майна спадкодавця.

Відповідно до інформаційної довідки № 367030704, сформованої 22.02.2024 року, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 . Рішенням державного реєстратора Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Ханіної Т.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 10498252 від 30.01.2014, здійснено обтяження за постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 35056900, видана 05.11.2012, видавник: Самарський ВДВС ДМУЮ (номер запису про обтяження: 4503161 від 05.11.2012 року). Також, рішенням державного реєстратора Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Ханіної Т.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 10498252 від 30.01.2014, здійснено обтяження за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 32623683, видана 17.05.2012, видавник: Центральний ВДВС ММУЮ (номер запису про обтяження: 4503078 від 17.05.2012 року).

Надалі, представником позивача адвокатом Ільїним О.В. направлено адвокатський запит до Центрального ВДВС щодо підстав накладення та не зняття арешту на вказану квартиру , а також стану виконавчих проваджень.

Згідно відповіді Центрального ВДВС від 29.02.2024 року № 29488: в ході моніторингу автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що згідно інформації з спецрозділу на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 32623683 з примусового виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 412/6107/2012 2/412/3533/2012, виданої 10.05.2012, де боржником зазначено ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 та стягувача, ПАТ «Банк Кредит Дніпро».

17.05.2012 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 17.05.2012 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника, на підставі якої державним виконавцем було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (обтяження № 12506014 від 17.05.2012; № 4503078 від 17.05.2012 (перенесено)).

30.10.2012 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція від 2012): повне фактичне виконання рішення згідно виконавчого документу. Надати більш вичерпну інформацію не виявляється можливим, оскільки матеріали виконавчих проваджень знищено за сплином строків зберігання, передбачених п. 9.9. Розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 за № 2274/5 та п. 1-2 Розділу ХІ «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 за № 1829/5.

Також встановлено, що в Самарському відділі державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувала ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 412/6107/2012 2/412/3533/2012, видана 30.10.2012, виконавче провадження № 35056900, стан завершено «виконаний».

Основним позасудовим способом оформлення права власності на майно в порядку спадкування за законом є отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. Наявність арешту на майно спадкодавця перешкоджає позивачу, як спадкоємцю за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку ст. 1268 ЦК України після смерті своєї баби та стало підставою затримки у видачі свідоцтва про право на спадщину до його зняття. Оскільки, арешти залишились не знятими, однак виконавчі провадження закінчені та знищені неможливим є скасування арештів у позасудовому порядку.

З наведеного вбачається, що підстав для перебування під арештом квартири АДРЕСА_1 , не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що є підставою для звернення до суду з цим позовом, оскільки, іншим шляхом відновити порушені права позивачки неможливо.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 2, частин 4, 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У постанові від 14.08.2023 року у справі № 927/322/14 Верховний Суд зазначив, що закінчення виконавчого провадження у розумінні вимог вказаного Закону України «Про виконавче провадження» передбачає зняття арешту та скасування вжитих раніше заходів примусового виконання рішення про що зазначається у постанові про вчинення відповідної дії.

Згідно із частиною 1, пунктом 1 частин 2статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Суд враховує, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, відсутності боргу або вимог перед особою, яка придбала право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній ситуації відмова в знятті арешту, накладеного на нерухоме майно спадкодавиці ще в 2012 році, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо реалізації нею права власності.

Крім того, наявність протягом тривалого часу (майже 12 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача - є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, враховуючи, що подальше існування обтяження (арешту) квартири АДРЕСА_1 , перешкоджає позивачу реалізувати своє право на спадкування, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність зняття арешту.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 2-5, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг», треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту зі спадкового майна - задовольнити.

Зняти (скасувати) арешт (заборону на відчуження) з квартири АДРЕСА_1 (спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який накладено Центральним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (номер запису про обтяження: 4503078 від 17.05.2012 року, реєстраційний номер обтяження: 12506014 та Самарським відділом державної виконавчої служб Дніпропетровського міського управління юстиції (номер запису про обтяження: 4503161 від 05.11.2012 року, реєстраційний номер обтяження: 13205879.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Гуденко О.А.