УХВАЛА

18 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 753/20872/23

провадження № 61-14908 ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційні скарги Київського квартирно-експлуатаційного управління та військової частини НОМЕР_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Міністерство оборони України, Київське квартирно-експлуатаційне управління, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії внаслідок порушення права споживача,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ) та такою, що порушує права споживача щодо незастосування тарифів для населення при формуванні рахунків зі сплати комунальних послуг за адресою: військове містечко № НОМЕР_2 на АДРЕСА_1 ; визнати дії ВЧ НОМЕР_1 протиправними щодо вимоги про оплату комунальних послуг за промисловими тарифами, починаючи з 01 січня 2023 року; зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити з 01 січня 2023 року перерахунок вартості спожитих ним комунальних послуг за тарифами для населення та в подальшому здійснювати нарахування за спожиті комунальні послуги за тарифами для населення.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити з 01 січня 2023 року перерахунок вартості спожитих ОСОБА_1 комунальних послуг за адресою: військове містечко АДРЕСА_2 за тарифами для населення. В решті вимог позову відмовлено.

У листопаді 2024 року Київське квартирно-експлуатаційне управління (далі - Київське КЕУ) через засоби поштового зв`язку та ВЧ НОМЕР_1 , шляхом формування у підсистемі «Електронний суд», подали до Верховного Суду касаційні скарги на вказані судові рішення, у яких просять їх скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Вивчивши касаційні скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подані на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вартості спожитих комунальних послуг за тарифами для населення.

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Ураховуючи предмет позову, складність правових питань, вирішених судами під час розгляду цієї справи, судові рішення, ухвалені у ній, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Касаційна скарга ВЧ НОМЕР_1 не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у таких справах підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

У касаційній скарзі Київське КЕУ посилається на те, що ця справа становить значний суспільний інтерес, оскільки вирішення цієї справи впливає на певне коло осіб військовослужбовців. Зазначає, що у Київського КЕУ відсутні підстави покривати різницю між тарифами для населення та тарифами для бюджетних установ, оскільки будівлі які переобладнані самостійно військовослужбовцями, всупереч наказам Міністерства оборони України, не мають статусу спеціально пристосованої казарми/будівлі.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження. Зазначені заявником доводи зводяться до незгоди особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями та переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Київське КЕУ та ВЧ НОМЕР_1 подали касаційні скарги на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління та військової частини НОМЕР_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Міністерство оборони України, Київське квартирно-експлуатаційне управління, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії внаслідок порушення права споживача.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара