Справа № 495/720/24
№ провадження 2/495/684/2024
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
21 листопада 2024 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Ульвіс К.Є.
справа № 495/720/24,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ "ІДЕЯ БАНК" про захист прав споживачів, визнання окремих пунктів кредитного договору нікчемним та здійснення перерахунку кредитних зобов`язань та повернення грошових коштів,
Стислий виклад позиції позивача
Отримавши дані кошти, вона почала щомісячно здійснювати оплату відсотків за користування кредитом, але пізніше виявилося, що сума тіла кредиту не зменшується, так як вона додатково сплачує плату за користування кредитної заборгованості у розмірі 2,90%, яка складає за весь строк користування кредитом 112 3847 грн. 72 коп.
Скориставшись її необізнаністю АТ «Ідея Банк» навмисно не дотримав і грубо порушив вимоги законодавства, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, а саме: банк не надав їй, як позивальнику, повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед та під час укладення договору про надання споживчого кредиту.
В самому договорі та паспорті споживчого кредиту немає відомостей, що входить за плату за користування кредитної заборгованості.
Встановивши в кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості, відповідач не повідомив її, які саме послуги за вказану плату надаються останній та дана послуга вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови є несправедливими.
На підставі вищевикладеного вона і звернулася з відповідним позовом до суду.
Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі
31 січня 2024 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з викликом, повідомленням сторін.
01 березня 2024 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
05 липня 2024 року Ухвалою суду витребувані докази по справі.
Позивач у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, з проханням позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовні вимоги позивача ним не надані.
Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 21 листопада 2024 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до п.1.5 Договору кредиту під час користування Кредитом Банк надає Позивальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості».
Відповідно до паспорту споживчого кредиту за період з 02 березня 2020 року по 31 січня 2025 року плата за обслуговування кредитної заборгованості становить загальний розмір - 112384, 72 грн, яка сплачується щомісячно. (а.с. 7)
Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, вказав на те, що умови кредитування є несправедливими.
Відповідач не скористався своїм правом щодо надання відзиву на позовні вимоги позивача.
Нормативне обґрунтування.
Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з приписами ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.
Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінка аргументів сторін, висновки суду
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець (відповідач) кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, так чи інакше, безоплатно повинен повідомляти позивача про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Така інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості розмірі 2,90 % річних є неправомірним, а така умова договору є несправедливою, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19.
Незаконність стягнення банком супутніх платежів, зокрема, комісій за обслуговування кредитної заборгованості, встановлена і в постанові Верховного Суду України по справі № 6-1746цс16 від 16.11.2016р.
Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються:
1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);
2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;
3) загальний розмір наданого кредиту;
4) порядок та умови надання кредиту;
5) строк, на який надається кредит;
6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);
7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);
8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;
9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені;
10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);
11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;
12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;
13) порядок дострокового повернення кредиту;
14) відповідальність сторін за порушення умов договору.
У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.
Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача
Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.
Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Суд погоджується з ствердженнями позивача, що в самому договорі та паспорті споживчого кредиту немає відомостей, що входить в плату за користування кредитної заборгованості, інформація, яка зазначена відповідачем за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,90 % річних повинна надаватись безоплатно.
Вказаний висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №583/334319.
Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Суд вважає, що встановлення відповідачем в кредитному договорі сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, є незаконним.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між позичальником та АТ «Ідея Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором,є нікчемними.
Незаконність стягнення банком супутніх платежів, зокрема, комісій за обслуговування кредитної заборгованості, встановлена в постанові Верховного Суду України по справі № 6-1746цс16 від 16.11.2016 року, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №583/334319, Постанові Великої Палати ВС від 13 липня 2022 року, справа № 496/3134/19; Постанові ВС України від 18 лютого 2023 року, справа № 168/349/20.
Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.
У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
З огляду на викладене, Паспорт споживчого кредиту є лише рекламою споживчого кредиту і передує укладенню самого договору, та як правило містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 16, 204, 626, 628, 509, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280-281, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "ІДЕЯ БАНК" про захист прав споживачів, визнання окремих пунктів кредитного договору нікчемним та здійснення перерахунку кредитних зобов`язань та повернення грошових коштів задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: АТ "ІДЕЯ БАНК", , адреса: місто Львів, вулиця Валова, 11.

Повний текст рішення складений 21 листопада 2024 року.

Суддя: