Справа №464/7848/24
пр № 2/464/2287/24
У Х В А Л А

20 листопада 2024 року суддя Сихівського районного суду м. Львова Жила В.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ), в якому просила зобов`язати відповідача провести обмін дивану на товар, що відповідає заявленим характеристикам, або повернути сплачену суму в розмірі 22 040 грн. (позовну заяву сформовано та надіслано до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС).

Оглянувши матеріали позовної заяви встановлено, що така підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ЦПК України з огляду на наступне.

Положеннями п. 5 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність, зміст якої полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ЦПК України позовна заява повинна відповідати вимогам статей 175, 177 цього Кодексу.

Частиною першою статті 175 ЦПК України визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Крім цього, за змістом пунктів 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява, серед іншого, повинна містити:

- зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні (якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них );

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

- зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , а також захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведено у статті 16 ЦК України. При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).

Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

При цьому, застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що 23.10.2024 між нею та ФОП ОСОБА_2 виникли правовідносини щодо придбання позивачкою товару, а саме дивану «Канзас 1.8», через інтернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки придбаний товар має недоліки, які, на думку позивачки, унеможливлюють його використання, а відповідач не відреагував належним чином на надіслану нею 09.10.2024 скаргу щодо невідповідності товару, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про захист прав споживача.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить суд вирішити спір шляхом «зобов`язання відповідача (ФОП ОСОБА_2 ) провести обмін дивану на товар, що відповідає заявленим характеристикам або повернути сплачену суму в розмірі 22 040 грн.».

Разом з тим, у позовній заяві не вказано чітких та однозначних позовних вимог, а саме: по-перше, позов не містить чіткого визначення який саме диван (його характеристик) належить зобов`язати відповідача обміняти; по-друге, позивачкою позовні вимоги викладено у вигляді двох альтернативних варіантів вимог, а остаточне визначення змісту позовних вимог позивачка фактично відносить на вирішення суду.

Вказане суперечить положенням ст. 175 ЦПК України та принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, позивачці необхідно чітко визначити зміст та кількість позовних вимог, які узгоджуються із положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», іншого нормативно-правового акту.

Окрім цього, згідно пунктів 5, 6, 8 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява також повинна містити:

- зазначення доказів, що підтверджують обставини на які позивач покликається у позовній заяві;

- відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви;

- зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності);

- зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Враховуючи наведене, позивачці також належить викласти у позовній заяві детальний опис обставин спірних правовідносин, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги із покликанням на відповідні докази, що підтверджують кожну із вказаних обставини. При цьому, опис таких обставин наводиться у змісті позову, а докази (письмові, речові, електроні, висновки експертів), які підтверджують такі обставини, подаються до суду у вигляді окремих додатків до позовної заяви. Перелік додатків до позову також належить зазначити у змісті позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно положень ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).

При цьому, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 100 ЦПК України).

Водночас електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (ч.ч. 1, 4 ст. 100 ЦПК України).

Порядок засвідчення копій письмових доказів визначено у ч.ч. 3, 4 ст. 95 ЦПК України, а електронних доказів у ч.ч. 2, 3 ст. 100 ЦПК України.

За означеного, при підготовці позовної заяви та поданні доказів (їх засвідчених копій) позивачу належить врахувати наведені та інші вимоги процесуального закону.

Частиною першою статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Враховуючи наведене, позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача необхідно залишити без руху, про що повідомити позивачку, надавши строк для усунення означених недоліків позовної заяви.

Керуючись статями 2, 13, 175, 177, 185, 260 ЦПК України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача залишити без руху.

Про залишення позовної заяви без руху повідомити позивачку та надати строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Володимир ЖИЛА