ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3804/24 Справа № 210/5807/23 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Павленко Вадим Вікторович, на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 січня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив» (надалі ТОВ «ЮК «Дія-Актив»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексій Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 26976, вчинений 15 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем.

Стягнуто з ТОВ «ЮК «Дія-Актив» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Стягнуто з ТОВ «ЮК «Дія-Актив» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Павленко В.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, що стосуються стягнення з ТОВ «ЮК «Дія-Актив» на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8500, 00 грн. та ухвалити нове рішення в частині задоволення позовних вимог, про стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500, 00 грн.

Позивач зазначає, що у резолютивній частині рішення суду нічого не вказано про витрати на правничу допомогу, проте, із мотивувальної частини рішення суду, на думку позивача, слідує, що суд відмовив у стягненні витрат на правничу допомогу на користь позивача, з огляду на те, що позивачем не надано доказів здійснення фактичної оплати витрат на правову допомогу: квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2024 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повернуто до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог про стягнення з відповідача на його користь понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу, натомість, у резолютивній частині цього рішення відсутнє остаточне вирішення заявленої ОСОБА_1 вимоги щодо відшкодування на його користь понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2024 року вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь з ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8500,00 гривень залишено без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, до початку судового засідання про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як установлено судом і підтверджено матеріалами справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. 20.10.2021 року було відкрито виконавче провадження №67191437 на підставі виконавчого напису №26976, виданого 15.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ДІЯ-АКТИВ» заборгованості в розмірі 19200,00 гривень (а.с. 11).

Встановивши, що відповідачем не було надано до суду документів, що підтверджували би безспірність заборгованості боржника та встановлювали прострочення виконання зобов`язання, суд першої інстанцїі дійшов висновку, що виконавчий напис №26976, вчинений 15.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Зважаючи на те, що позивачем ОСОБА_1 оскаржено рішення суду першої інстанції лише в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, а інші учасники справи правом на апеляційне оскарження рішення суду не скористалися, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови у стягненні з ТОВ «ЮК «Дія-Актив» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Відмовляючи у стягненні із ТОВ «ЮК «Дія-Актив» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, тоді як позивачем не надано доказів здійснення фактичної оплати витрат на правничу допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, позивачем надано суду Договір №16/10/1 про надання правничої (правової) допомоги від 16.10.2023 року та ордер на надання правничої (правової) допомоги, Акт про прийняття-передачі наданих послуг від 17.10.2023 року, яким визначено, що загальна вартість послуг з надання професійної правової допомоги складає 8500,00 грн.

Отже, позивачем ОСОБА_1 було надано всі належні та допустимі докази щодо підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, що не було враховано судом першої інстанції, який помилково вважав, що позивач зобов`язаний надати докази здійснення фактичної оплати витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки).

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 8 500,00 грн. відповідають критеріям розумності, співмірності та справедливості, а тому вважає за необхідне компенсувати ці витрати за рахунок відповідача ТОВ «ЮК «Дія-Актив».

За таких обставин, колегія суддів, задовольняє апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, на підставі п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в зв`язку з неправильним застосуванням норм процесуального права, та ухвалює в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Крім того, колегія суддів зауважує, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Тобто, додаткове рішення це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Тож, оскільки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то й додаткове рішення суду також слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Павленко Вадим Вікторович, - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 16 травня 2024 року в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: