Справа № 368/1381/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2024 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючий: суддя Закаблук О.В.

При секретарі: Токовенко Н.О.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», заінтересовані особи, - Товариство з обмеженою відповідальінстю «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 , заінтересована особа, - приватний виконавець Малкова Марія Вікторівна, ТОВ «Кампсіс Фінанс», - про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником, суд, -

В С Т А Н О В И В :

29.09.2023 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», заінтересовані особи, - Товариство з обмеженою відповідальінстю «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 , заінтересована особа, - приватний виконавець Малкова Марія Вікторівна, ТОВ «Кампсіс Фінанс», - про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником, в прохальній частині якої заявник просить суд винести судове рішення, на підставі якого:

1. Прийняти дану Заяву до розгляду.

2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» в особі Директора Кузьменка Олександра Валерійовича, стягувач: ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», боржник: ОСОБА_1 , про заміну сторони стягувача його правонаступником, - задовольнити.

3. Замінити вибулого Стягувача: ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (, місце знаходження: вул. Харківське Шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602, місто Київ, 02121) у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису № 19563, вчиненого 21.08.2020 року приватним нотаріусом, яким є ОСОБА_2 про стягнення боргу з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ.

4. Розгляд Заяви про заміну сторони здійснити без участі представника заявника, при цьому, у разі необхідності, суду будуть надані додаткові пояснення засобами поштового звязку.

5. Копію постановленої Ухвали, надіслати на юридичну адресу правонаступника стягувача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», а саме: вул. Харківське Шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602, місто Київ, 02121.

29.09.2023 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання вищевказаної заяви був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/1381/23, провадження № 6/368/2/24.

Слухання справи було призначене на 12 год. 00 хв. 07.11.2023 року.

07.11.2023 року слухання справи відкладено на 11 год. 00 хв. 13.12.2023 року в зв`язку з неявкою учасників процесу.

13.12.2023 року слухання справи відкладено на 15 год. 00 хв. 02.02.2024 року в зв`язку з неявкою учасників процесу.

02.02.2024 року слухання справи відкладено на 15 год. 00 хв. 15.03.2024 року в зв`язку з неявкою учасників процесу.

15.03.2024 року слухання справи відкладено на 15 год. 00 хв. 24.04.2024 року в зв`язку з неявкою учасників процесу.

В судове засідання, яке відбулося 24.04.2024 року, - сторони не з`явилися, хоча повідомлялися судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині заяви про заміну сторони виконавчого листа задовольнити, - шляхом винесення рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні та застосування до них норм права:

- На виконанні у приватного виконавця, яким є ОСОБА_3 перебуває виконавче провадження № 63126314, відкрите на підставі виконавчого напису № 19563, вчиненого 21.08.2020 року приватним нотаріусом, яким є ОСОБА_2 , - про стягнення боргу з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ".

Станом на дату подачі заяви виконавче провадження № 63126314 відкрите, що підтверджується інформаційними довідками з сайту «Автоматизованої системи виконавчих проваджень» (https://asvpweb.minjust.gov.Ua/#/search-debtors), що додано до даної Заяви в якості додатків.

08.02.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (Первісним стягувачем) та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» було укладено Договір № 08-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС», а ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» - набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 518/5053LPL2B.

У відповідності до п. 2.1 Договору № 08-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08.02.2023 року: «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках № 1 та № З до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором».

Відповідно до п. 5.2 Договору № 08-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08.02.2023 року: «Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4).»

10.05.2023 року між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» (Заявником) було укладено Договір № 10-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» відступило ТОВ «ДЕБТ ФОРС», а ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 518/5053LPL2B.

У відповідності до п. 2.1 Договору № 10-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.05.2023 року: «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № З до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором».

Відповідно до п. 5.2 Договору № 10-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.05.2023 року: «Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4).»

1. Щодо підсудності справи:

- Велика палата Верховного Суду у Постанові від 12.10.2022р. у справі № 183/4196/21, відступивши від попередніх висновків, зазначила про те, що за вимогами ст. 446 Цивільного процесуальною кодексу України - процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень v цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Врегулювання цвого питання саме нормами Цивільного процесуального кодексу України обумовлено відсутністю спору між стороною виконавчого провадження та виконавцем, що свідчить про відсутність потреби в задіянні суду адміністративної юрисдикції. Адже сторона виконавчого провадження не оспорює його рішень, дій чи бездіяльності, бо вирішення вказаного питання перебуває поза межами компетенції виконавця. Однак саме цивільний суд спроможний кваліфіковано встановити, чи є правонаступником заявник, який просить замінити собою попереднього учасника виконавчого провадження.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 446 ЦК України, процесуальні питання, пов`язані виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення па підставі таких виконавчих документів: 3) виконавчих написів нотаріусів.

За змістом ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», яка має назву «Місце виконання рішення», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу приватного виконавця, а з місцем вчинення виконавчих дій.

Визначення змісту категорії місця виконання рішення, наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», - за правилами частини першої та другої наведеної статті виконавчі дії проваддяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Паво вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, шо можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватий виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Верховний Суд у постанові від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19 зауважив, що - «Виходячи зі змісту статті 24 "Закону» України «Про виконавче провадження», що місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходження його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Із останньої відомої заявнику інформації вбачається, що місцем зареєстрованого проживання боржника за виконавчим написом нотаріуса є: АДРЕСА_1 , що належить до юрисдикції Кагарлицький районний суд Київської області.

Правове обгрунтування задоволення клопотання:

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків - є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за нравочином (відступлення права вимоги), при цьому, відступлення прав вимоги - є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину та допускається протягом усього часу існування зобов`язання.

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового Кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не всіановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом: первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ст. 516 ЦК України), водночас, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги (ст. 519 Цивільного кодексу України),

Статтею 78 Цивільного процесуального кодексу України встановлено правила належності доказів, які визначають об`єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, при цьому, - правила належності доказів спрямовані, насамперед, на досягнення процесуальної економії через усунення з судового розгляду доказів, які не мають значення для вирішення справи

Належними є докази, що належать до предмета доказування, Суд має відібрати лише ті докази, що містять інформацію щодо предмета доказування, виключивши з процесу доказування докази, що не належать до справи, наявність яких ускладнює процес доказування, встановлення дійсних обставин справи, затягує розгляд справи.

Значення ознаки належності полягає в тому, що вона дозволяє правильно визначити обсяг доказового матеріалу, відібрати лише ті докази, які дійсно потрібні для встановлення фактичних обставин оправи, тобто належність доказів це наявність їхнього значення для цивільної справи.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими в редакції Закону № 2147-VIII від 03ю.10.2017 р.: ст. ст. 76 81, 89, 228, 229, 235, 243, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів (дослідження обгрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Доповнюючи викладене, статтею 204 Цивільного кодексу України визначено «Презумпцію правомірності правочину», а отже, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним, оскільки, презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин та полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно, водночас, своїм підґрунтям - встановлення презумпції правомірності правочину має визначальний принцип приватного права «Дозволено все, що прямо не заборонено законом», а також такі засади цивільного права, як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства, а тому, згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину) вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії, при цьому, не вимагається прямої вказівки на правомірність дій в акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені.

Якщо керуватися Європейськими принципами оцінки доказів, то часто в рішеннях Європейського суду з прав людини можна зустріти такий стандарт доказування, як баланс ймовірностей. У справі J.K. AND OTHERS v. SWEDEN від 23.08.2016 p. ЄСПЛ зазначає, що на відміну від кримінального процесу, де основним стандартом оцінки доказів є формулювання «поза розумним сумнівом», у цивільному процесі закон не вимагає цього високого стандарту. Суддя повинен вирішити справу з огляду на баланс ймовірностей. Суддя повинен вирішити, чи з огляду на надані докази, а також правдивість тверджень заявника, ймовірно, що вимога цього заявника є достовірною.

Такий підхід позбавляє оцінку доказів абстракції, а її критерії становлять чіткий і злагоджений механізм.

Аналізуючи вищенаведене, на підтвердження вищенаведених фактів - у формі додатку залучені копії належних та допустимих доказів (копії Договорів відступлення права вимоги з додатками), які в повній мірі відповідають нормам чинного законодавства, при цьому, в судовому порядку недійсними не визнані, а так само, не суперечать нормам чинного законодавства України.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним, а тому реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише Фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87), водночас, тенденція недопущення надмірного формалізму при вирішенні судом питань, пов язаних із реалізаціє особою свого права на доступ до правосуддя, прослідковується у правових висновках Верховного Суду, зокрема, у Постановах Верховного Суду від 26 грудня 2019р. у справі: №367/8573/17, від 18 грудня 2018р. у справі: №761/5894/17, від 09 липня 2019р. у справі: №826/6479/18.

Звертаючись до норм ст. 442 Цивільного процесуального кодексу України, законодавець чітко зазначив про те, що підставою для заміни сторони" виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступниитва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах, а тому, при наявності доказів (належних та допустимих) правонаступниитва, право заміни сторони виконавчого провадження (стягувача) є беззаперечним.

Окрім наведеного, в Постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018р. (справа: №643/4902/14-ц) наведена аналогічна позиція, з правовим висновком, зокрема, тлумачення ч.І ст.512 ЦК дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, ие правочин. який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору:

- купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст.656 ЦКУ);

- дарування (ч. 2 ст. 718 ЦКУ);

- факторингу (гл73 ЦКУ).

Згідно із ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч. 5 т.15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи, водночас, такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 20.11.2013р. у справі №6-122цс13.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заміна сторони у виконавчому написі, вчиненому нотаріусом, та заміна сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса є відмінними правовими категоріями, оскільки заміна сторони у виконавчому провадженні є можливою виключно у разі відкриття відповідного виконавчого провадження, що передбачено спеціальним правилом статті 15 Закону № 1404-VIII.

Виконавчий напис нотаріуса є різновидом виконавчого документа в розумінні статті 3 Закону № 1404-V1II, який є відмінним від виконавчого листа за формою, змістом, а також суб`єктом та процедурою видання, отже, положення частини п`ятої статті 442 Цивільного процесуального кодексу України не можуть бути застосовані за аналогією у випадку заміни сторони у виконавчому написі нотаріуса, виконавче провадження за яким ще не відкрито.

Відповідно до статті 88 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425-ХІІ) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Тобто саме нотаріус при вчиненні виконавчого напису перевіряє належність стягувача й у разі зміни сторони правовідношення саме новий учасник і буде стягувачем у новому виконавчому написі за зверненням нової сторони (нового учасника) правовідносин.

За вимогами статті 91 Закону № 3425-ХІІ виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з моменту його вчинення. Поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до Закону № 1404-VIII.

Вчинення виконавчих написів нотаріусами врегульовано у главі 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

У Правилах професійної етики нотаріусів України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 04 жовтня 2013 року № 2104/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09 жовтня 2013 року за № 1730/24262, зазначено, що професійна поведінка нотаріусів Україні грунтується, зокрема, на принципі незалежності, який передбачає те, що специфіка цілей і завдань нотаріату вимагає належне здійснення нотаріальної діяльності, максимальну незалежність нотаріуса, свободу від будь-якого впливу чи тиску та від неправомірного втручання в його діяльність.

За правилами частини 5 статті 177 Цивільного процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви (іншої заяви з процесуальних питань) всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються викладені вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, - оригінали документів, копії яких залучено у формі додаті до даної Заяви, які підтверджують всі обставини, викладені в даній Заяві - наявні в Товариства обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», при цьому, ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VIIІ від 03.10.2017р., який набув чинності 15.12.2017р. передбачено види судових витрат, які складаються з судового збору та витат пов`язаних з розглядом справи в суді, а тому, з врахуванням вищенаведеного, попередня сума судових витрат, які поніс Заявник (Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» в зв`язку з поданням даної Заяви до суду та розгляду справи складає: 00,00 грн., оскільки, спле судового збору за подання Заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні Законом У країни «Про судовий збір», - не передбачена.

Враховуючи вищевикладене, керуючись постановою Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс 13, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, ст. 55, п. 1 ч. 1 ст. 258, 259 261, 263, 268, 442 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», заінтересовані особи, - Товариство з обмеженою відповідальінстю «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 , заінтересована особа, - приватний виконавець Малкова Марія Вікторівна, ТОВ «Кампсіс Фінанс», - про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником, - задовольнити.

Замінити вибулого Стягувача: ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на правонаступника, - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», (, місце знаходження: вул. Харківське Шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602, місто Київ, 02121), у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису № 19563, вчиненого 21.08.2020 року приватним нотаріусом, яким є ОСОБА_2 , - про стягнення боргу з боржника, яким є ОСОБА_1 , - на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ.

Копію ухвали направити сторонам по справі.

Ухвала на підставі п. 28 ч. 1 ст. 353 ЦПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частинісдового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно ч. 2ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скаргаподана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ч. 1 ст. 35 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редкцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно, ухвала може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: О.В. Закаблук