КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мельниченка Миколи Сергійовича на рішенняСвятошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовав тим, що 05 травня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_2 , та автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП автомобіль позивача «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2023 року у справі 759/9815/23 ОСОБА_2 визнано винною за вчинення правопорушення передаченого ст. 124 КУпАП.

Транспортний засіб «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_1 .

Згідно звіту № 9856 про визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 , розмір матеріального збитку становить 125 073,57 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на момент ДТП забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 21192910 у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», до якої ОСОБА_1 звернувся з повідомленням-заявою про виплату страхового відшкодування на надав всі необхідні документи.

26 жовтня 2023 року за результатами розгляду страхової справи ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатила на його користь страхове відшкодування в розмірі - 57 000,00 грн.

Оскільки, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить - 125 073,57 грн, тому позивач вважав, що винна особа у вчиненні ДТП - ОСОБА_2 має сплатити йому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 60 814,17 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Мельниченко М.С.подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання судом вимог процесуального законодавства, а саме, всебічності та повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначено, що деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою страховим відшкодуванням, яка ним одержана від страховика.

Вказує на те, що ч. 1 ст. 28, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме розмір страхової виплати визначається з обов`язковим урахуванням зносу автомобіля, що у свою чергу згідно ст. 1194 ЦК України покладає на винуватця обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у разі її недостатності.

Таким чином,обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Оскільки, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить - 125 073,57 грн, тому представник ОСОБА_1 - адвокат Мельниченко М.С. вважає, що різницю вартості збитку зобов`язаний відшкодувати відповідач.

06 вересня 2024 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що СК «Альфа Гарант» було сплачено за полісом № 211929210 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивачу регламентна виплата (страхове відшкодування) у розмірі 57000,00 грн, що підтверджується Угодою про страхове відшкодування від 25 жовтня 2023 року, яка укладена між позивачем та СК «Альфа Гарант».

Згідно звіту експерта № 9856 від 21 серпня 2023 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить - 64259,40 грн.

Таким чином, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вважає, що страховиком відповідача виконано усі дії передбачені спеціальним законом, та в межах ліміту полісу сплачено страхове відшкодування позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 05 травня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_2 , та автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП автомобіль позивача «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05 липня 2023 року у справі 759/9815/23 ОСОБА_2 визнано винною за вчинення правопорушення передаченого ст. 124 КУпАП.

Транспортний засіб «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Toyota RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 на момент ДТП забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 21192910 у ТДВ «СК «Альфа-Гарант»

Позивачем надано звіт № 9856 від 21 серпня 2023 року про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому вказано: вартість відновлювального ремонту визначена за витратним підходом - 125 073,57 грн, ринкова вартість визначена за порівняльним підходом - 367 022,75 грн, коефіцієнт фізичного зносу - 0,7000, втрата товарної вартості - 0,00, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу становить - 64 259,40 грн.

Згідно угоди про розмір страхового відшкодування від 25 жовтня 2023 року страховик та потерпілий досягли згоди, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається з урахуванням франшизи в розмірі 57 000,00 грн та згідно інформації про рух коштів 57 000,00 грн надійшли 26 жовтня 2023 року на рахунок ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром завданої шкодита відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що становить 60814,17 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені вимоги щодо наявності підстав для покладення відповідальності на ОСОБА_2 , не підтверджені належними доказами різниця між фактично сплаченою вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою виплаченого страхового відшкодування, розмір витрат на відновлення пошкодженого майна, а тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача завданих йому пошкодженням автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 , матеріальних збитків з вини ОСОБА_2 у повному обсязі.

З указаними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормою ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац 1 п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961 IV).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона не зобов`язує потерпілого визначати розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, відповідно до вже сплаченої реальної вартості виконання відповідних відновлювальних робіт.

Таким чином сам по собі факт не здійснення потерпілою особою фактичної оплати, яку він мусить здійснити для відновлення пошкодженого автомобіля, не є достатньою підставою, у розумінні ст. ст. 22, 1192, 1194 ЦК України, для відмови у позові про відшкодування матеріальної шкоди.

Отже системний аналіз ст. 22 ЦК України ч. 2 ст. 1192, ст. 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Згідно пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів відновлювальний ремонт (або ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6- 691цс15 вказано, що «суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між ф античною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати)»

У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61- 10010св20) зроблено висновок, що відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою потерпілій особі страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити потерпілій особі таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що «якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обгрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу».

Зазначені висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а тому факт ДТП та вина відповідача у його вчиненні додаткового доказування не потребує.

Оскільки, позивачем доведено факт заподіяння належному транспортному засобу матеріальних збитків винними діями ОСОБА_2 та виплату страховою компанією СК «Альфа Гарант» вартості матеріального збитку у розмірі 57000,00 грн (з урахуванням зносу), судова колегія вважає, що є підстави для стягнення з відповідача різниці між сумою вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування фізичного зносу відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що складає 60814,17 грн відповідно до звіту №9856 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v.UKRAINE, № 4909/04, § 58,ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На вказане вище суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат, апеляційний суд зазначає наступне.

Ч. 1 п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи до яких, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Ч. 6 ст. 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Апеляційний суд враховує, що в позовній заяві позивачем ставилось питання про компенсацію витрат на оплату звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 4000,00 грн.

Передбачений ст. 83 ЦПК України порядок подання доказів розрахований на те, щоб учасники справи були проінформовані про нові докази, що додаються до справи, та мали змогу дослідити їх і висловити з цього приводу свої міркування.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4000,00 грн витрат на оплату звіту про визначення вартості матеріального збитку.

Також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1073,60 грн та за падання апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн, що разом становить 2684,00 грн.

Апеляційний суд не вирішує питання в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем в позовній заяві вказано лише попередній (орієнтовний) розрахунок, які останній очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, а заяви про стягнення витрат на правову допомогу з відповідними доказами на підтвердження витрат стороною позивача подано не було.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельниченка Миколи Сергійовича задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 60 814 (шістдесят тисяч вісімсот чотирнадцять ) гривень 17 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі) гривні 00 копійок витрат на оплату звіту про визначення вартості матеріального збитку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотирі) гривні 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст постанови складений 13 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар