ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8240/24 Справа № 212/4656/24 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/4656/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Власенка М.Д., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року адвокат Заборський О.В., що діє в інтересах позивача, звернувся до суду із вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ПрАТ «Суха Балка»), в обґрунтування якого вказав, що позивач протягом тривалого часу у продовж більше десяти років працював на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів. На підставі медичного висновку лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дій локальної та загальної вібрації: синдром церебрально-периферічної ангінодистонії, синдромом полірадикулоневропатіїї з вираженим статико-динамічним порушенням на шийному та поперековому рівнях, з стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Висновком МСЕК від 30 квітня 2024 року позивачу первинно було встановлено 60 % втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності. Внаслідок отриманих професійних захворювань позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується, відчуває постійний біль та обмеження рухів в шийному і попереково-крижовому відділі хребта, з ірадіацією в ліву руку та ногу, біль в ліктьових і колінних суглоба, обмеження рухів та хрускіт в них. Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отримання хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному стані, в тому числі він не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Позивач вважає, що професійне захворювання виникло внаслідок порушень норм охорони праці на підприємстві, де він працював.

У зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдану йому моральну шкоди у розмірі 480 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання задоволено частково - стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 210 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, а також витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн. та судовий збір в розмірі 2 100 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати ухваливши рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою. Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Позивач свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Відповідач не вчиняв будь-яких протиправних дій, які знаходились би у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральної шкоди позивачу.

Разом з тим, надана позивачем довідка МСЕК про встановлення ступеня втрати професійної працездатності, яка надана при первинному огляді, не містить відомостей стосовно перенесення позивачем моральних страждань. Посилання позивача на душевні страждання та переживання не підтверджуються жодними належними доказами, наприклад, висновком експерта в галузі психології, а моральна шкода не доведена та є необґрунтованою, жодних належних та допустимих доказів в її обґрунтування не надано.

Окрім того, судом надано більшу перевагу доказам позивача, що, в свою чергу, призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог, та як наслідок винесення незаконного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду, яке проводилось в режимі відео-конференції, підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача та позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював на підприємстві відповідача: з 24 березня 2004 року по 27 грудня 2004 року на посаді машиніста електровозу у підземних умовах ВАТ Суха Балка; з 27 листопада 2006 року по 30 березня 2010 року на посаді підземного машиніста електровозу ВАТ «Суха Балка»; з 21 листопада 2018 року по 19 лютого 2021 року на посаді прохідника у підземних умовах ПрАТ «Суха Балка». 19 лютого 2021 року звільнений за станом здоров`я, що перешкоджає роботі на підставі п.2 с.40 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.26-27).

Медичним висновком ЛЕК спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я Державної установи Український науково-дослідний інститут промислової медицини № 129 від 25 січня 2024 року позивачу встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дій локальної та загальної вібрації: синдром церебрально-периферічної ангінодистонії, синдромом полірадикулоневропатіїї з вираженим статико-динамічним порушенням на шийному та поперековому рівнях, з стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів (а.с.6, 7).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 лютого 2024 року (за формою П-4), проведеного на ПрАТ «Суха Балка», встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача, а саме: працюючи в шахтобудівельному підземним прохідником з 21.11.2018 року по 19.02.2021 року ОСОБА_1 виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, що мали місце, порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничого обладнання підпадав під вплив підвищених показників загальної вібрації. Згідно з медичним висновком лікарсько-екпертної комісії ДУ Український науково-дослідний інститут промислової медицини від 25.01.2024 року №129 підставою для встановлення професійних захворювань також прослужив профмаршрут: з 24.03.2004 року по 27.12.2004 року, з 27.11.2006 року по 30.03.2010 року підземний машиніст електровозу шахтобудівельного управління ПрАТ «Суха Балка»; з 06.04.2010 року по 01.07.2010 року підземний машиніст електровозу ТОВ «Криворіжшахтобуд»; з 01.07.2010 року по 22.08.2014 року підземний прохідник ТОВ «Криворіжшахтобуд» (а.с.22-24).

З пункту 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 лютого 2024 року (за формою П-4), вбачається, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання є вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 2,0-5,0 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації та складав 78,0-81,0 дБ при ГДР 76 дБ при роботі прохідником підземним. Вібрація загальна: еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 1 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації та складав 108 дБ при ГДР 107 дБ при роботі підземним машиністом електровозу.

Згідно окремої думки членів комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , ПрАТ «Суха Балка», як роботодавець не винне у виникненні професійного захворювання у ОСОБА_1 мотивуючи це тим, що умови праці, у яких працював робітник не створювались керівництвом шахти «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка», а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземних способом. Крім того, законодавчо допускається робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів виробничого середовища за умови застосування засобів індивідуального та колективного захисту. Тому ймовірно причиною професійного захворювання працівника є незастосування ним у процесі виконання трудових обов`язків засобів індивідуального та колективного захисту, не зважаючи на забезпечення ними у повному обсязі. Жодних заяв про відмову від дорученої роботи у зв`язку з небезпекою для життя або розірвання трудового договору за власним бажанням у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про охорону праці від ОСОБА_1 не надходило (а.с.24 зворот).

Згідно довідки МСЕК від 30 квітня 2024 року позивачу первинно встановлено 60% втрати працездатності по вібраційній хворобі та ІІІ групу інвалідності з 01 квітня 2024 року по 01 квітня 2026 року з наступним переоглядом 10 березня 2026 року. Позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза та переохолодження в умовах вібрації (а.с.11 зворот, 12, 13).

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач неодноразово звертався до закладів медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти стаціонарного хворого та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (а.с.10, 11, 14-16).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції в рішенні зазначив, що враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача (протягом більше 10 років), характер отриманих професійних захворювань у їх сукупності, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, і визначив розмір компенсації в сумі 210 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з обґрунтуванням судом своїх висновків, вважає їх такими, що ґрунтуються на вимогах закону і виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до якого ступінь втрати працездатності 60% відсотків.

23 лютого 2024 року було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача є вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 2,0-5,0 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації та складав 78,0-81,0 дБ при ГДР 76 дБ при роботі прохідником підземним. Вібрація загальна: еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 1 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації та складав 108 дБ при ГДР 107 дБ при роботі підземним машиністом електровозу.

Отже, роботодавець ПРАТ «Суха Балка» під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці».

Посилання представника відповідача ПрАТ «Суха Балка» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, не приймаються колегією суддів, оскільки, здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 210 000 грн, суд виходив з тривалості роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача - протягом більше 10 років, характеру отриманих професійних захворювань у їх сукупності, відсотку втрати позивачем професійної працездатності, стану здоров`я, тяжкості та невідворотності вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 60% первинно. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він вимушений проходити лікування, відновлення його стану здоров`я неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року(з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст.32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Отже, з урахуванням того, що позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60% первинно, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному так і у буденному житті позивача, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника відповідача в апеляційній скарзі щодо розміру стягнутої моральної шкоди, який суд першої інстанції обґрунтував в своєму рішенні і з цим обґрунтуванням погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, не ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу встановлений в судовому засіданні.

Так, судом встановлено, що між сторонами склалися трудові правовідносини. При цьому, професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже, наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст.2371 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Посилання ж відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції надав правову оцінку лише аргументам та доводам, які викладені в заяві позивача, натомість доводи та аргументи відповідача не взято до уваги, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції в рішенні враховано доводи відзиву відповідача на позовну заяву ОСОБА_2 , які є аналогічними доводам скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 25 листопада 2024 року

Головуючий суддя О.В. Агєєв