КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ПОЛТАВИ
Справа №552/5897/20
Провадження № 2-п/552/92/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2024 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Кумир О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про перегляд заочного рішення посилаючись на те, що 02.03.2021 року Київським районним судом м. Полтави ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, яким позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.08.2016 року по 01.11.2020 року з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 55 822 грн. 71 коп., судові витрати у розмірі 2102 грн. 00 коп., а всього 57 924 грн. 71 коп. З рішенням не згоден.

З 07.10.2021 року відповідач ОСОБА_1 проходить службу в ЗСУ, судові повістки не отримував, його мати не повідомляла про надходження на його ім`я судових повісток. З січня 2019 року по 07.10.2021р. він фактично не проживав за адресою АДРЕСА_1 , а винаймав квартиру за іншою адресою. Представник відповідача отримав рішення суду 23.10.2024 р, а тому просив поновити строк звернення до суду з даною заявою.

ОСОБА_1 не був власником чи співвласником даної квартири, договір з позивачем не укладав, а тому не може бути відповідачем. Крім того, матеріали справи № 552/8424/22 не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт споживання відповідачем теплової енергії в тій чи іншій кількості в залежності від періоду споживання. Заборгованості за період з 01.08.2016р. по 09.07.2017р. не обґрунтована, не зазначено розрахунку тарифу по якому проводилось нарахування. Вимоги позивача за період до 14 грудня 2017 року не можуть бути задоволені у зв`язку з пропуском строку давності.

У судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав заперечення щодо задоволення заяви та зазначив, що за період з 01.08.2016 року по 01.11.2020 року у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість в загальному розмірі 55 822,71 грн., за яку відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі несуть солідарну відповідальність. Заборгованість нарахована відповідно до вимог чинного законодавства. Щодо строку позовної давності, то відповідно до п.10.10 Договору про надання послуг з теплопостачання сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності до 10 років. Крім того, строки продовжувались на строк дії карантину, а отже станом на 12.03.2020 року не спливли. Просив заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Представник відповідача в судове зсідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, заяву підтримує та просить задовольнити.

Відповідно ч. 1 ст. 287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 березня 2021 року по цивільній справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.08.2016 року по 01.11.2020 року з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 55 822 грн. 71 коп., судові витрати у розмірі 2 102 грн. 00 коп., а всього 57 924 грн. 71 коп.

Згідно до ч. 1 ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно до ч. 3 ст. 284 ЦПК України, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини на які посилається відповідач ОСОБА_1 для поновлення строку звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, такий строк підлягає поновленню.

Статтею 288 ЦПК України визначено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої статті 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Відповідач ОСОБА_1 в поданій до суду заяві вказує на ту обставину, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки фактично не проживає за місцем реєстрації.

Судом направлялись судові повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації відповідача ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_2 ( на даний час вул. Кузьми Скрябіна) .

Таким чином, відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Щодо заперечень відповідача ОСОБА_1 , що у зв`язку з фактичним проживанням за іншою адресою, що є відмінною від адреси його реєстрації, він не отримував надані позивачем послуги, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 7 ч.1 п. 6, ч.2 п.11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; споживач також інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ №630 від 21липня 2005 року, встановлено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання); несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою (п.п.1,3 п.29).

Виконавець зобов`язаний зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання) (п.п.14 п.32).

Отже, за змістом наведених спеціальних норм вбачається, що звільнення споживача від сплати вартості комунальних послуг або ж зменшення їх розміру можливе за умови, що споживач письмово повідомив виконавця послуг про тимчасову відсутність за місцем реєстрації (проживання) із дорученням відповідного документа, що підтверджує такий факт.

ОСОБА_1 не надав доказів звернення до позивача із письмовою заявою про своє право на зменшення вартості отриманих послуг (звільнення від їх оплати).

Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовився від послуг, які надавались йому позивачем, то в нього виник обов`язок сплати цих послуги.

Пунктом 4 ч.2 ст. 285 ЦПК України визначено, що у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Що стосується посилань на докази на які зазначав у своїй заяві відповідач ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закон у України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Таким чином, посилання відповідача ОСОБА_1 , що він не є власником даної квартири , а тому не може бути відповідачем у справі є безпідставними.

Наданий суду розрахунок заборгованості містить як період нарахування так і за якою адресою обрахований борг. Також у розрахунку зазначено тарифи та норми, які застосовувались на певну дату, кількість осіб або об`єм спожитих послуг , розмір здійснених оплат споживачем, залишок заборгованості.

Що стосується строку позовної давності, на яку посилався відповідач то суд виходить з наступного.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України передбачено право сторін збільшити строк позовної давності за домовленістю.

Матеріали справи містять договір про надання послуг теплопостачання від 07 листопада 2007 року, пунктом 10.10 якого сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років та встановили, що вказаний строк застосовується до правовідносин, які виникли до укладення даного Договору.

Пунктом 9.2. цього ж договору сторонами узгоджено якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не висловила наміру змінити або розірвати договір, він щорічно продовжується, на сьогодні Договір чинний та підлягає належному виконанню.

Суд також враховує , що відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України від 30.03. 2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 1 2, набрав чинності 02.04.2020. '

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS - COV-2» з 12 березня 2020 на території України був встановлений карантин.

Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, №981 від 22.09.2021.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.02.2022 р. № 229 вніс зміни до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS CoV-2». щодо продовження терміну дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 із 31 березня до 31 травня 2022 р.

Кабінет Міністрів України постановою від 27.05.2022 р. № 630 вніс зміни до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», що передбачають продовження терміну дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31.08.2022 р.

Кабінет Міністрів України постановою від 19.08.2022 р. № 27.05.2022 вніс зміни до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2», що передбачають продовження терміну дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31.12.2022 р.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 р. № 1423 вніс зміни до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» щодо продовження терміну дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.04.2023 р.

Таким чином посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, відповідач ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 288 ЦПК України не надав жодного доказу, в розумінні ст. 76 ЦПК України, який би мав істотне значення для правильного вирішення справи, не був врахований судом під час ухвалення рішення.

Не згода з рішенням суду не є підставою для задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Частиною 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:

1) залишити заяву без задоволення;

2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 287- 288 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 02.03.2021 року по цивільній справі за позовом за позовом Полтавського обласного коммунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку в 30-ти денний строк з дня проголошення ухвали про відмову з задоволенні заяви про перегляд заочного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Головуючий Ж.В.Кузіна