Справа № 697/1374/24
Провадження № 2/697/604/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23 жовтня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Каневі, Черкаської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Бовшик Микола Юрійович до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) в особі представника - адвоката Бовшика Миколи Юрійовича (далі також представник позивача) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , відповідач) про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 14.02.2005 зареєстрованого в реєстрі за № 1-272 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6778720 від 20.03.2005 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1 , в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 23.09.2005, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23.09.2005, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 18.10.2005.

Відповідач ОСОБА_2 , який є колишнім зятем позивача, не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено Акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 14.03.2024 та засвідченим керуючим справами виконавчого комітету Канівської міської ради Святеликом В.І.

Відповідач не проживає в даному будинку з 01.01.2018, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили.

Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію.

У зв`язку з вказаними обставинами, позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи на 01.08.2024 (а.с.25-26).

01.08.2024 розгляд справи відкладено на 23.10.2024 у зв`язку з першою неявкою відповідача в судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Бовшик М.Ю. у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.02.2005, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Є.П., зареєстрованого в реєстрі № 1-273 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6778720 від 20.03.2005 (а.с.9-10, 12).

З будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1 вбачається, що в даному будинку зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 23.09.2005, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23.09.2005, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 18.10.2005 (а.с.14-18).

З Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 14.03.2024, який посвідчено головою територіального комітету № 6 м. Канів ОСОБА_5 та керуючим справами виконавчого комітету Канівської міської ради Святелик В.І. вбачається, що жителі АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засвідчили, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 01.08.2018 по теперішній час (а.с.13).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

За змістом статей 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Системний аналіз положень ст.ст. 71, 72 ЖК України свідчить, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність такої особи понад встановлені строки без поважних причин, що узгоджується із роз`ясненнями викладеними у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України".

В постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 344/19735/19 (провадження № 61-13123св21) вказано, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності такої особи у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки. Вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач є колишнім зятем позивача, тобто не є членом її сім`ї, і не проживає в будинку АДРЕСА_1 з 01.08.2018. Доказів поважності не проживання за місцем реєстрації відповідачами до суду не надано.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016 справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом.

Таким чином, судом встановлено, що позивач, як власник житла, не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач зареєстрований у будинку, але фактично там не проживає, згода позивача на проживання відповідача відсутня, добровільно відповідач не знявся з реєстрації місця проживання, чим порушує права власника.

Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263, 265, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Бовшик Микола Юрійович до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя Б . К . Скирда