Дата документу 19.11.2024 Справа № 331/32/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/32/19
Провадження №22-ц/807/1660/24
Головуючий в 1-й інстанції - Скользнєва Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Полякова О.З., Трофимової Д.А.,
секретарВолчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Унінець Ігоря Миколайовича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 14 червня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , за результатами розгляду якого просила поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя у такий спосіб. Визнати за ОСОБА_1 право власності на: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, загальною площею: 71.2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .; квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, загальною площею: 57.8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, загальною площею: 54.9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, загальною площею: 57.6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, загальною площею: 76.5 кв.м., яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_5 ; квартиру, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, загальною площею: 58.1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Позов обґрунтовано таким. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 19 числа місяця Мухаррама 1433 року за календарем Хіджрі, що відповідає 14.12.2011 року, Дубайським Шаріатським Судом, на підставі шлюбного контракту. 29.10.2018 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами розірвано. Починаючи з лютого 2018 року, сторони проживають окремо. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 і перебуває повністю на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, в житті дитини, її вихованні участі не приймає, не цікавиться здоров`ям, розвитком та інтересам дитини, що ставить позивачку у вкрай скрутне становище. Відповідач офіційно працевлаштований, інших неповнолітніх дітей, окрім їхньої спільної доньки, а також непрацездатний батьків не має. Під час перебування у шлюбних відносинах 14.03.2014 року за спільні кошти сторонами на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу було придбано нерухоме майно, а саме 6 квартир за адресою АДРЕСА_7 . 12.03.2014 року позивачка надала згоду своєму (на той момент) чоловіку громадянину Сирії ОСОБА_4 на купівлю за ціну та на умовах на його розсуд будь-якого нерухомого майна, розташованого за будь-якою адресою на території України. Згідно цієї заяви вона стверджувала, що вищевказані договори будуть укладатися в інтересах їхньої сім`ї та на умовах, які вони попередньо обговорили та вважали вигідними для них. Тому, як на думку позивачки, нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки на її утриманні є неповнолітня дитина, і батько - ОСОБА_2 ніяким чином не допомагає як в матеріальному плані, так і у вихованні дитини, позивачка вважає, що справедливим та в інтересах дитини буде поділ спільного майна подружжя у спосіб, запропонований нею у позовній заяві.

7 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , за результатами розгляду якого просив визнати за ним право власності на: квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 71,20 кв.м., жилою площею 37,50 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 819 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); квартиру АДРЕСА_9 , загальною площею 57,80 кв.м., жилою площею 29,50 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору. купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 820 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 54,90 кв.м., жилою площею 33,40 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору кугіівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 821 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); квартиру АДРЕСА_11 , загальною площею 76,50 кв.м., жилою площею 31,90 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 822 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); квартиру АДРЕСА_12 , загальною площею 58,10 кв.м., жилою площею 29,00 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 823 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); квартиру АДРЕСА_13 , загальною площею 57,60 кв.м., жилою площею 35,20 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 824 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

В обґрунтування вимог зустрічного позову зазначив, що 14.11.2011 року між сторонами по справі було укладено шлюб на підставі шлюбного контракту. До 14.11.2011 року ОСОБА_2 мав власний бізнес та власні заощадження, за рахунок яких, 14.03.2014 року придбав у власність спірне нерухоме майно, що у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.57 СК України, дає підстави стверджувати, що вказане майно є його особистою приватною власністю і поділу між подружжям не підлягає.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_14 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( адреса місця реєстрації: АДРЕСА_15 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ майна подружжя, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_15 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_14 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання права власності на нерухоме майно, задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації : АДРЕСА_15 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на: квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 71,20 кв.м., жилою площею 37,50 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 819 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); квартиру АДРЕСА_9 , загальною площею 57,80 кв.м., жилою площею 29,50 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору. купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 820 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 54,90 кв.м., жилою площею 33,40 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 821 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); квартиру АДРЕСА_11 , загальною площею 76,50 кв.м., жилою площею 31,90 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 822 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); квартиру АДРЕСА_12 , загальною площею 58,10 кв.м., жилою площею 29,00 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 823 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); квартиру АДРЕСА_13 , загальною площею 57,60 кв.м., жилою площею 35,20 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 824 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Унінець Ігоря Миколайовича подала апеляційну скаргу, в яких посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення вимог первісного позову у повному обсязі і відмови у задоволенні вимог зустрічної позовної заяви.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що спірна нерухомість була придбана за кошти сімейного бюджету у шлюбі, і в інтересах сім`ї, що підтверджується нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_1 від 12.03.2014 року на придбання нерухомості. Доводи відповідача за первісним позовом, щодо придбання нерухомого майна за власні кошти не підтверджена належними доказами.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 числа місяця Мухаррама 1933 року за календарем Хіджрі, що відповідає 14 грудня 2011 року, Дубайським Шаріатським Судом, між ОСОБА_1 та громадянином Сірії ОСОБА_5 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_3 ( а.с.24-25,т.1).

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 (а.с.17 т.1).

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року, яке набрало законної сили 28 листопада 2018 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.28-31,т.1).

За час шлюбу сторони набули у власність та зареєстрували за ОСОБА_2 таке нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 71,20 кв.м., жилою площею 37,50 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 819 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) (а.с.34,т.1); квартиру АДРЕСА_9 , загальною площею 57,80 кв.м., жилою площею 29,50 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору. купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 820 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) (а.с.36,т.1); квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 54,90 кв.м., жилою площею 33,40 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 821 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) (а.с.38,т.1); квартиру АДРЕСА_11 , загальною площею 76,50 кв.м., жилою площею 31,90 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 822 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) (а.с.40,т.1); квартиру АДРЕСА_12 , загальною площею 58,10 кв.м., жилою площею 29,00 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 823 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) (а.с.42,т.1); квартиру АДРЕСА_13 , загальною площею 57,60 кв.м., жилою площею 35,20 кв.м., складається з двох жилих кімнат, що належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2014 року, посвідченого Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 824 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) (а.с.44).

Згідно комерційної ліцензії № 534990 (дата видачі: 17.96.2002; дата закінчення: 16.06.2020) ОСОБА_6 є співвласником ТОВ «АККАДІМІА РЕДІМЕЙД ГАРМЕНТС». Його частка в компанії складає 49%. Оцінка грошової вартості його частки станом на жовтень 2011 року дорівнювала 340 600 доларів США (а.с.4зв.-5,6-7,8-9,т.2).

Згідно комерційної ліцензії № 658119 (дата видачі: 21.08.2011; дата закінчення: 20.08.2018) ОСОБА_6 є співвласником ТОВ «ДОМО ФЕШНС». Його частка в компанії складає 49%. (а.с.12-13,16-17,т.2).

З листа, який містить інформацію про суми грошей, забраних партнером ТОВ «ДОМО ФЕШНС» на ім`я ОСОБА_2 у період часу з 05 березня 2014 року по 09 березня 2014 року від 09 вересня 2019 року, вбачається, що 05 березня 2014 року з Компанії була забрана сума в розмірі 265 000,00 дирхамів ОАЕ, що дорівняє 72 207,00 доларів США, і що 09 березня 2014 року з Компанії була забрана сума в розмірі 36 000,00 дирхамів ОАЕ, що дорівнює 9 809,00 доларам США (суми, забрані партнером) ( а.с.14-15,т.2).

Крім цього, на момент придбання спірного нерухомого майна, ОСОБА_2 мав значні банківські вклади, оформлені до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними довідками ісламського банку Дубай ( а.с.18-32,т.2).

З метою придбання вказаного нерухомого майна, ОСОБА_2 відкрив рахунок в АТ «ПроКредит Банк» № .........9317. На вказаний рахунок було перераховано його особисті кошти, які перебували в ТОВ «ДОМО ФЕШНС», що підтверджується виписками по рахунку в АТ «ПроКредит Банк», які в подальшому було конвертовано у гривню.

Отже, згідно вказаної банківської документації: у період часу з 05.03.2014 року по 09.03.2014 року грошові кошти з фірми ОСОБА_2 в Арабських еміратах перераховано на його рахунок в АТ «ПроКредит Банк» в розмірі 82 000,00 доларів США; у період часу з 07.03.2014 року по 13.07.2014 року зазначені кошти конвертовано у гривню;13.03.2014 року конвертовані грошові кошти перераховано з рахунку ОСОБА_2 на рахунок АТ «ПроКредит Банк» в якості оплати за придбання квартир АДРЕСА_16 ( а.с.33-36,108-116,т.2).

14 березня 2014 року укладено договори купівлі-продажу спірних квартир. Загальна сума коштів, витрачених на придбання спірних квартир, складає 767 700,00 грн., що еквівалентно 81 066,52 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні вимог первісного позову та задовольняючи вимоги зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошова сума у розмірі 82 000,00 доларів США була перерахована ОСОБА_2 з ТОВ «ДОМО ФЕШНС», що є джерелом походження коштів, за рахунок яких було придбано спірні квартири. Наявні в матеріалах справи докази вказують на те, що в тому числі така сума грошових коштів, витрачена ним на придбання спірних квартир, перебувала у власності ОСОБА_2 до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , а не створена спільними зусиллями чи спільною працею сторін. Аналіз сукупності обставин, встановлених судом та підтверджених належними и та допустимими доказами свідчить про те, що позивачем презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, спростовано.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

З огляду на зміст статті 61 СК України спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

19 числа місяця Мухаррама 1933 року за календарем Хіджрі, що відповідає 14 грудня 2011 року, Дубайським Шаріатським Судом, між ОСОБА_1 та громадянином Сірії ОСОБА_5 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_3 .

За час шлюбу сторони набули у власність та зареєстрували за ОСОБА_2 відповідно до договорів купівлі-продажу від 14.03.2014 року таке нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_8 ; квартиру АДРЕСА_9 ; квартиру АДРЕСА_10 ; квартиру АДРЕСА_11 ; квартиру АДРЕСА_12 ; квартиру АДРЕСА_13 .

Таким чином, вказане нерухоме майно придбано в період шлюбу і на нього за загальним правилом розповсюджується презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя.

Так, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що за змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно комерційної ліцензії № 534990 (дата видачі: 17.96.2002; дата закінчення: 16.06.2020) ОСОБА_6 є співвласником ТОВ «АККАДІМІА РЕДІМЕЙД ГАРМЕНТС». Його частка в компанії складає 49%. Оцінка грошової вартості його частки станом на жовтень 2011 року (тобто до укладання шлюбу) дорівнювала 340 600 доларів США (а.с.4зв.-5,6-7,8-9,т.2).

Згідно комерційної ліцензії № 658119 (дата видачі: 21.08.2011; дата закінчення: 20.08.2018) ОСОБА_6 є співвласником ТОВ «ДОМО ФЕШНС». Його частка в компанії складає 49%. (а.с.12-13,16-17,т.2).

З листа, який містить інформацію про суми грошей, забраних партнером ТОВ «ДОМО ФЕШНС» на ім`я ОСОБА_2 у період часу з 05 березня 2014 року по 09 березня 2014 року від 09 вересня 2019 року, вбачається, що 05 березня 2014 року з Компанії була забрана сума в розмірі 265 000,00 дирхамів ОАЕ, що дорівняє 72 207,00 доларів США, і що 09 березня 2014 року з Компанії була забрана сума в розмірі 36 000,00 дирхамів ОАЕ, що дорівнює 9 809,00 доларам США ( суми, забрані партнером) ( а.с.14-15,т.2).

Крім цього, на момент придбання спірного нерухомого майна, ОСОБА_2 мав значні банківські вклади, оформлені до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними довідками ісламського банку Дубай ( а.с.18-32,т.2).

З метою придбання вказаного нерухомого майна, ОСОБА_7 відкрив рахунок в АТ «ПроКредит Банк» № .........9317. На вказаний рахунок було перераховано його особисті кошти, які перебували в ТОВ «ДОМО ФЕШНС», що підтверджується виписками по рахунку в АТ «ПроКредит Банк», які в подальшому було конвертовано у гривню.

Отже, згідно вказаної банківської документації: у період часу з 05.03.2014 року по 09.03.2014 року грошові кошти з фірми ОСОБА_2 в Арабських еміратах перераховано на його рахунок в АТ «ПроКредит Банк» в розмірі 82 000,00 доларів США; у період часу з 07.03.2014 року по 13.07.2014 року зазначені кошти конвертовано у гривню; 13.03.2014 року конвертовані грошові кошти перераховано з рахунку ОСОБА_2 на рахунок АТ «ПроКредит Банк» в якості оплати за придбання квартир АДРЕСА_16 ( а.с.33-36,108-116,т.2).

14 березня 2014 року укладено договори купівлі-продажу спірних квартир.

Загальна сума коштів, витрачених на придбання спірних квартир, складає 767 700,00 грн. , що еквівалентно 81 066,52 доларів США.

Грошова сума у розмірі 82 000,00 доларів США була перерахована ОСОБА_2 з ТОВ «ДОМО ФЕШНС», що є джерелом походження коштів, за рахунок яких було придбано спірні квартири.

Наявні в матеріалах справи докази вказують на те, що в тому числі така сума грошових коштів, витрачена ним на придбання спірних квартир, перебувала у власності ОСОБА_7 до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , а не створена спільними зусиллями чи спільною працею сторін.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що у даній справі відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, належними та достовірними доказами спростував презумпцію спільної сумісної власності на спірні квартири, довівши що вказане нерухоме майно є його особистою власністю, оскільки воно хоча і придбане в період шлюбу з ОСОБА_1 , але джерелом походження коштів придбання є кошти, які належали особисто ОСОБА_7 і цей факт не є спростованим.

Доводи апеляційної скарги з приводу використання коштів сімейного бюджету для придбання спірної нерухомості не підтверджені жодним доказом, а доводи з приводу придбання спірних квартир та використання їх в інтересах сім`ї на правильність висновків суду першої інстанції не впливає, оскільки такі обставини відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не спростовувалися і самих лише цих обставин не достатньо для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя за вказаних обставин.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають, а вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Унінець Ігоря Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 25 листопада 2024 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: О. З. Поляков

Д.А. Трофимова