УХВАЛА

20 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 755/13814/21

провадження № 61-10121св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Аграрний фонд»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяви суддів Верховного Суду Синельникова Є. В.,

Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В., про самовідвід у справі за позовом акціонерного товариства «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду

м. Києва від 26 липня 2022 року у складі судді Марфіної Н. В. та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року АТ «Аграрний фонд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог АТ «Аграрний фонд» зазначав, що

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді виконуючого обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд», прийняв рішення про звільнення заступника начальника відділу з фінансово-економічної безпеки відділу у Рівненській та Волинській областях департаменту середнього та малого бізнесу ОСОБА_2 із займаної посади за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2021 року у справі №569/1159/20, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково, визнано незаконним і скасовано наказ про звільнення останнього, поновлено позивача на роботі та стягнуто на його користь з

АТ «Аграрний фонд» середній заробіток за час вимушеного прогулу, судові витрати.

Посилаючись на незаконність дій відповідача при винесенні наказу про звільнення ОСОБА_2 , а також на те, що товариству було завдано шкоди у розмірі 999 475,54 грн, сплачених на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 січня 2021 року у справі № 569/1159/20, АТ «Аграрний фонд» просило стягнути зазначену суму з ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня

2022 року, з урахуванням виправлень, внесених ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 963 052,02 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення

ОСОБА_2 відбулося з порушенням вимог законодавства України на підставі протиправного наказу виконуючого обов`язки голови правління

АТ «Аграрний фонд» Баришева І. Г., тому саме він, як службова особа, яка видала наказ про звільнення, має нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу на підставі пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, статті 237 КЗпП України. Водночас, сума сплаченого ним судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги у справі № 569/1159/20, а також стягнутих з нього судових витрат після звільнення ОСОБА_1 з посади в.о. голови правління ПАТ «Аграрний фонд», не підлягає включенню до розміру відшкодування матеріальної шкоди.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року скасовано, провадження у справі за позовом АТ «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди закрито. Роз`яснено позивачу, що спір відноситься до юрисдикції господарських судів, а також положення частини першої статті 256 Цивільного процесуального кодексу України.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки позивачу завдано шкоди внаслідок незаконних дій відповідача, здійснених у зв`язку із виконанням ним обов`язків голови правління, тому спірні правовідносини за своєю суттю є господарськими, а спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Постановою Верховного Суду від 08 травня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи судове рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що такий спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, не врахував, що спори щодо покладення на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язку покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог

АТ «Аграрний фонд».

15 липня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року в частині задоволених позовних вимог та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року, у позові відмовити, провадження у справі закрити.

Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 638/15118/16-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 910/12217/19, від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц, у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 818/501/16, від 04 вересня 2020 року у справі № 311/2145/19, від 30 червня 2021 року у справі № 134/1287/20, від 03 серпня 2021 року у справі № 508/1190/17, від 12 січня 2022 року у справі № 520/13586/18, від 16 лютого 2022 року у справі № 914/1954/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 161/7347/21, від 03 квітня 2023 року у справі № 738/565/21, від 12 лютого 2024 року у справі № 753/8086/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а також, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 755/13814/21, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання та зупинення дії заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року до закінчення касаційного провадження.

15 серпня 2024 року АТ «Аграрний фонд» через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1

16 жовтня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів

від 08 листопада 2024 року сформовано склад колегії для розгляду цивільної справи № 755/13814/21: Синельников Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіян О. М., Сакара Н. Ю., Шипович В. В.

При розгляді касаційної скарги судді Синельников Є. В., Білоконь О. В.,

Осіян О. М., Сакара Н. Ю., Шипович В. В. заявили про самовідвід від участі у розгляді цієї справи з метою усунення обставин, які б могли викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості суду, оскільки у постанові Верховного Суду від 08 травня 2024 року у цій справі колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі: Синельникова Є. В., Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В., висловила правову позицію щодо юрисдикційної природи правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі, а у касаційній скарзі наведені у тому числі доводи щодо юрисдикції суду з розгляду цього спору.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий судовий розгляд вимагає слухання справи «незалежним та безстороннім судом».

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з частиною першою статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених

у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Судді мають викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри в недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Відповідно до частини другої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

З огляду на викладене, взявши до уваги мотиви постанови Верховного Суду від 08 травня 2024 року, колегія суддів вважає, що судді Верховного Суду Синельников Є. В., Білоконь О. В., Осіян О. М., Сакара Н. Ю., Шипович В. В. вже висловлювали правову позицію щодо правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі, зокрема в частині юрисдикції спору, приймали судове рішення із скасуванням судового рішення суду апеляційної інстанції та направленням справи на новий апеляційний розгляд, надавали вказівки, які відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України є обов`язковими для суду апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи, з яким не погоджується заявник, з метою усунення будь-яких сумнівів учасників процесу в об`єктивності та неупередженості суду при перегляді у касаційному порядку судових рішень, ухвалених у цій справі після направлення справи на новий розгляд, заяву про самовідвід суддів Синельникова Є. В., Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В. слід задовольнити, а справу передати для повторного автоматизованого перерозподілу.

Керуючись 36, 39, 40, 41, 402 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяви суддів Верховного Суду Синельникова Є. В., Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В. про самовідвід задовольнити.

Відвести суддів Верховного Суду Синельникова Є. В., Білоконь О. В.,

Осіяна О. М., Сакару Н. Ю., Шиповича В. В. від розгляду справи за позовом акціонерного товариства «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 26 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року.

Передати цивільну справу № 755/13814/21 для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович