Житомирський апеляційний суд
Справа №279/7761/23 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л.А.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №279/7761/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Федяєв Сергій Володимирович

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А.

встановив:

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 04.03.2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «МІЛОАН» був укладений кредитний договір №102344091, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 3 000,00 грн., зі строком повернення до 19.03.2021 року, зі сплатою 5% за користування кредитом, які нараховуються від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

В подальшому право вимоги за вказаним договором було відступлено ТОВ «Кредит-Капітал», яке 01.07.2022 року відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Компані Фінанс». В свою чергу за договором про відступлення права вимоги від 01.07.2022 року право вимоги за кредитним договором перейшло до ОСОБА_1 .

Станом на 23 листопада 2022 року належним кредитором за кредитним договором №102344091 від 04.03.2021 року є позивач у справі. Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 5 250,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 2 047,03 грн., 3% річних в розмірі 422,00 грн. Також просить стягнути витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 01.07.2022 року між ТОВ «Команія Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого ТОВ «Компані Фінанс» відступило право вимог за кредитним договором № 102344091 від 04.03.2021 ОСОБА_1 , тобто відбулась заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним , якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому вказаний договір відступлення права вимог не скасований та не визначений судом недійсним, а тому він вважається чиним. Також звертає увагу на те, що відповідно до змісту вказаних договорів відступлення права вимог, сторони цих правочинів фактично уклали договори купівлі-продажу права вимог на виконання яких здійснена цесія, а отже сторонами таких договір можуть бути буть-які фізичні або юридичні особи. Оцінюючи усе вищевикладене в сукупності, сторона позивача вважає, що оскільки договір відступлення права вимоги, укладений між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 є договором цесії, а не факторингу, і цим договором не передбачено можливості надання ОСОБА_1 боржнику ОСОБА_2 будь-яких банківських або інших фінансових послуг, у цьому випадку у суду першої інстанції були відсутні правові підстави поширювати на спірні правовідносини сторін положення частини першої ст. 1054 ЦК України щодо визначення кола спеціальних суб`єктів, які можуть бути кредитодавцями у кредитних зобов`язаннях.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона відповідача не скористалась.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 04.03.2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «МІЛОАН» був укладений кредитний договір №102344091, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 3 000,00 грн., зі строком повернення до 19.03.2021 року та зі сплатою 5% за користування кредитом, які нараховуються від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №70-МЛ/Т від 07.06.2021 року право вимоги за кредитним договором №102344091 від 04.03.2021 року, боржником в якому є ОСОБА_2 , було відступлено ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

У подальшому право вимоги за цими кредитним договором набуло ТОВ «Компані Фінанс» на підставі договору про відступлення прав вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022 року, укладеного з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

01 липня 2022 року ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 уклали договір відступлення права вимоги № 01/07, згідно з яким право вимоги за кредитним договором №102344091 від 04.03.2021 року, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 , перейшло до ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 465/646/11, підстав для відступу від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачала згідно з постановою від 10 листопада 2020 року в справі № 638/22396/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року в справі №906/1174/18 вважала за необхідне відступити від загального висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року в справі № 465/646/11, лише конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

Отже, якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором.

Такий висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2023 року в справі № 206/4841/20.

Судом встановлено, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 01 липня 2022 року ТОВ «Компані Фінанс» відступило фізичній особі ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором №102344091 від 04.03.2021 року, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 .

Отже, відбулась заміна суб`єктного складу в частині кредитора на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з вищевказаними нормами права.

При цьому матеріали справи не містять доказів перебування первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» у процедурі ліквідації або позбавлення його банківської ліцензії.

З огляду на викладене суд першої інстанції, обґрунтовано вважав, що договір про відступлення права вимоги від 01 липня 2022 року між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 укладений всупереч вимог закону, а тому ОСОБА_1 не набув право вимоги за кредитним договором №102344091 від 04.03.2021 року, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості з боржника на користь відповідача.

При цьому, висновки суду не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у апеляційній скарзі постановах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Федяєв Сергій Володимирович, залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий Судді