ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4708/24 Справа № 210/6948/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг цивільну справу № 210/6948/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права спадкування за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права спадкування за законом.

Заява мотивована тим, що з 28 квітня 2005 року до 17 травня 2019 року позивачка та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обв`язки, але не встигли звернутися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належну йому квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 17,1 м2.

За життя спадкодавця ОСОБА_3 , ним не був складений заповіт, тому, згідно зі ст. 1223 Цивільного кодексу України, вступають в дію норми спадкування за законом.

Позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом, адже проживала однією сім`єю зі спадкодавцем з 28 квітня 2005 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто протягом 15 років.

Позивач зазначає, що, відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину, крім того вона звернулася до приватного нотаріуса Перекопської І.С., за місцем подання заяви про прийняття спадщини усиновленим сином покійного ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини.

Після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини позивач, відповідно до ч.1 ст. 1297, ч. 1 ст. 1298 ЦК України, звернулась до того ж приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус відмовила їй в оформленні права на спадщину, вказавши, що документів, які надано для одержання свідоцтва про право на спадщину, недостатньо та роз`яснено, що вона має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнанням права спадкування за законом.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу позивач надала суду спільні фотографії, квитанції про участь у витратах на ремонт і сплату комунальних послуг, кредитні договори на потреби сім`ї та лікування спадкодавця, інші письмові докази (документи), правовстановлюючі документи на квартиру, документи на поховання спадкодавця.

Позивач зазначає, що зі спадкодавцем вони проживали за адресою реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 більше 15 років, бажали зареєструвати шлюб, вели спільне господарство, а коли він хворів, позивач здійснювала догляд за ним, піклувалась про його здоров`я, коли не вистачало коштів на лікування, позивач оформляла кредити, бо зарплатня у покійного чоловіка була не високою, а позивач була фізичною особою підприємцем і могла оформити кредитні договори на потреби сім`ї, ремонт квартири, відпочинок у відпустці, сплачувати за комунальні послуги. Відповідно і поховання чоловіка робила за власний рахунок.

Окрім позивача, як другого члена подружжя, ще є інший претендент на зазначене спадкове майно - усиновлений син покійного чоловіка від першого шлюбу ОСОБА_2 , який теж подав до нотаріальної контори заяву про право на спадщину.

Позивач наполягає на тому, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 попереджав відповідача ОСОБА_2 про те, що квартира, в якій позивач з чоловіком протягом останніх 15 років проживали разом, в якій вона була зареєстрована як член сім`ї, в якій за власні спадкові кошти, які позивач отримала від продажу спадщини своєї матері зробила поліпшення на вартість на сьогодні більш ніж 250000 гривень і за яку разом із покійним чоловіком сплачували комунальні послуги, повинна залишатися за позивачем.

На підставі наведеного вище позивач просила суд встановити факт проживання спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 28 квітня 2005 року до 17 травня 2019 року.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на спадкування за законом у першу чергу після смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ч. 2 статі 1259 та 1261 ЦК України.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 28 квітня 2005 року до 17 травня 2019 року.

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на спадкування за законом у першу чергу після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України та ст. 1261 ЦК України.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 397,93 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано, що позивачкою не було надано суду жодного доказу того, що 14 років вона проживала з батьком відповідача однією сім`єю.

Апелянт наполягає на тому, що він з батьком були близькими людьми і його наміри йому були добре відомі. Батько не збирався оформлювати офіційно відносини з позивачкою, так як відносини полягали тільки у постійних застіллях, гулянках. Доказами вказаного є фото, додані до позовної заяви. Батько вважав позивачку ненадійною людиною, яка не вміла ні вести господарство, ні розпоряджатися фінансами. У позивачки були постійні фінансові борги, про що свідчать копії кредитних договорів, додані до позовної заяви.

Зауважує на тому, що його батько не був людиною похилого віку, у нього не було тяжкої хвороби, каліцтва, окрім того, то все частіше і частіше він став зловживати спиртним. Безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах. Батько за все життя навіть на лікарняному перебував декілька разів. Працював лікарем стоматологом ортопедом у ортопедичному відділенні КЗ стоматологічна поліклініка № 7 до 14 травня 2019 року і отримував заробітну плату. 14 травня 2019 року батькові стало погано, а вже через три дні він помер.

Вказує, що дійсно батькові була проведена операція по зору у вересні 2018 року, гроші на яку він отримав на роботі як виплату заборгованості по заробітній платі у розмірі більше 13 000 гривень. Ще за своє життя він зламав ногу, але ОСОБА_1 , яка вказує, що проживала з ним у той час була у росії на заробітках і відповідач сам доглядав його, допомагав по господарству і возив на перев`язки.

Апелянт наполягає на тому, що його батько не перебував у безпорадному стані, не потребував сторонньої допомоги, працював до самої своєї смерті, вже будучи пенсіонером і отримував пенсію.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.13).

Після його смерті відкрилася спадщина на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири від 14 лютого 2001 року. (а.с.46)

Також встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопської І.С. з заявою про видачу на підставі ст. 1264 ЦК України, свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким вона проживала однією сім`єю, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопської І.С. від 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва, оскільки останньою не надано документів підтверджуючих факт родинних або інших відносин спадкоємцем ОСОБА_1 із спадкодавцем. (а.с.50)

Крім того, у постанові зазначено, що ОСОБА_3 має спадкоємця, який має право на спадкування відповідно до ст. 1261 ЦК України, який спадщину прийняв.

Померлий ОСОБА_3 мав сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від першого шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.67)

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав за можливе встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 28 квітня 2005 року до 17 травня 2019 року.

Крім того, суд першої інстанції вважав за можливе визнати за позивачем право на спадкування за законом у першу чергу після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України та ст. 1261 ЦК України, оскільки ОСОБА_3 переніс операцію на очах, мав проблеми із сечовивідною системою, тому потребував постійного догляду; позивач постійно піклувалася та доглядала ОСОБА_3 , купувала йому ліки та інші засоби для покращення його здоров`я; також за свої кошти робила ремонт у квартирі, що підтвердили свідки у судовому засідання; матеріально допомагала спадкодавцеві, оскільки він отримував малу заробітну плату, виплату, яку інколи затримували, тому суд вважав за необхідне визнати за позивачем право на спадкування за законом у першу чергу після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ч. 2 ст. 1259 та ст. 1261 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач в силу вимог ст. 12 ЦПК України повинен довести правову та фактичну підстави своїх вимог.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Відповідно п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Поняття «проживання однією сім`єю» та «член сім`ї» не є тотожними, оскільки особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю.

Частиною 2 статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В свою чергу, за положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Разом з тим, згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків.

Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність, як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії паспорта, виданого на ім`я ОСОБА_1 , остання з 21 серпня 2007 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.10)

Згідно сторінки 10 «сімейний стан» у паспорті позивача ОСОБА_1 зазначено, що 24 квітня 1984 року нею зареєстровано шлюб із ОСОБА_4 , 1954 року народження. Відомості про розірвання шлюбу матеріали справи не містять. (а.с. 10)

Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

На підставі наведеного вище колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 28 квітня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, а також, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Системне тлумачення приписів статей 1258, 1259 та Книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції, як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом. Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами, як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги впливають такі юридичні факти, як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої-п`ятої черги.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі №304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

Відповідно статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Під час вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Подібні за змістом висновки висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених обставин (постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18) та від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18)).

Під безпорадним станом необхідно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 753/10668/19, від 20 вересня 2022 року у справі № 372/3988/20-ц.

Доказів, які б надавали підтвердження, що померлий ОСОБА_3 був у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу, потребував стороннього догляду, допомоги, піклування, суду не надано.

Той факт, що ОСОБА_3 в 2007 році переніс операцію на очах та мав певні проблеми із сечовивідною системою, не свідчать про його безпорадний стан відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України.

При цьому відповідач по справі стверджує, що його батько працював лікарем стоматологом ортопедом у ортопедичному відділенні КЗ стоматологічна поліклініка № 7 до 14 травня 2019 року і отримував заробітну плату. 14 травня 2019 року батькові стало погано, а вже через три дні він помер.

Отже, позивачка не довела належними та достовірними доказами наявність юридичних фактів, за наявності яких у неї могло виникнути право на спадкування за першою чергою, зокрема здійснення протягом тривалого часу опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення та надання іншої допомоги, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Тлумачення поняття «безпорадний стан» Верховний Суд України провів в справі № 200/21452/15-ц від 17.10.2018 року: «Безпорадний стан - такий стан особи, у якому ця особа не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги, піклування. У випадку існування спору за спадок, безпорадний стан спадкодавця повинен довести позивач, заявляючи вимогу про усунення спадкоємця від права спадкування. При цьому лише одних пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Повинні бути певні медичні документи, яких у матеріалах справи немає і це є підставою для відмови в позові».

Досліджені судом докази свідчать про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, оскільки вона не надала суду доказів на підтвердження обставин, які у відповідності до положень частини 2 статті 1259 ЦК України, є підставою для зміни черговості одержання права на спадщину.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Схожі висновки наведені Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17 (провадження № 61-48393св18).

Позивачкою не доведено права на зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом, який своєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини.

Вирішуючи позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Схожі висновки наведені Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року у справі №346/1178/17 (провадження №61-48393св18).

Отже, з огляду на те, що встановлення позивачу факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем як чоловік та жінка без шлюбу (четверта черга) необхідно їй, як наслідок, лише для отримання в подальшому права на спадщину за законом разом із спадкоємцем першої черги, та такий факт самостійно не породжує юридичних наслідків, тому факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в цій конкретній цивільній справі, не підлягає встановленню, оскільки не породжує юридичних наслідків для позивача.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду рішення суду першої інстанції, а тому рішення на підставі положень ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню та прийняття постанови, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, за наслідками апеляційного розгляду справи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 2 096,89 гривень судового збору, сплаченого відповідачем за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 096, 89 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 15 липня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста