Справа № 953/5387/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2024 року Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Зуб Г.А.,
за участю секретаря Черниш О.М.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договором,-
18.06.2024 на адресу суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості:
- за кредитним договором № 5567405 від 20.02.2022 в розмірі 1423, 05 грн., з яких: 500, 00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 923, 00 грн. сума заборгованості за відсотками, та стягнути судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані наступним.
20.02.2022 між ТОВ « Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 5567405, за умовами якого відповідачеві надано кредит у розмірі 500, 00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом.
13.02.2024 між ТОВ « Авентус Україна» та ТОВ « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 13022024, згідно з яким до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором.
Відповідно до реєстру боржників від 13.02.2024 до договору факторингу № 13022024 від 13.02.2024, розмір заборгованості відповідача за цим кредитним договором становить 1423, 05 грн., з яких: 500, 00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 923, 00 грн. сума заборгованості за відсотками.
Крім того, 26.02.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 78718529 , за умовами якого відповідачеві надано кредит у розмірі 9500, 00 грн., строком на 4 дні, зі сплатою відсотків за користування кредитом.
14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 14/06/21, згідно з яким до ТОФ « ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором.
22.11.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладена додаткова угода № 13 до договору факторингу № 14/06/21.
Відповідач зобов`язання за договорами не виконав, що стало підставою звернення до суду.
18.06.2024 вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зубу Г.А.
19.06.2024 судом здійснено електронний запит до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації ХМР для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано до суду 21.06.2024.
Ухвалою судді від 28.06.2024 було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, просив розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить розглянути справу у порядку заочного розгляду.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судових засідань повідомлялась у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2022 між ТОВ « Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 5567405 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту. У зв`язку із невиконання зобов`язань за даним договором, у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 1423, 05 грн., з яких: 500, 00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 923, 00 грн. сума заборгованості за відсотками. (а.с. 34).
13.02.2024 між ТОВ « Авентус Україна» та ТОВ « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 13022024 у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
22.11.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладена додаткова угода № 13 до договору факторингу № 14/06/21.
Частиною 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 статті 1078 ЦК України).
Позивачем було долучено до позовної заяви докази, які підтверджують факт того, що відступалось право грошової вимоги.
По договору позики № 78718529 від 26.02.2023 відступалось право грошової вимоги від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ». (а.с. 10-14).
Згідно п. 1.1. Договору факторингу № 14/06/21, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту.
Згідно п. 1.2 Договору факторингу № 14/06/21 Сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі Договору відступлення права вимоги № 14/06/21, позивач одержав від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» право вимоги по заборгованості відповідача, що підтверджується Договором відступлення права вимоги № 14/06/21 від 14.06.2021, Додатковою угодою № 13 до Договору, Витягом з Реєстру боржників від 22.11.2023 до Договору відступлення права вимоги, копією Акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором Факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021.
По кредитному договору № 5567405 від 20.02.2022 відступалось право грошової вимоги від ТОВ « Авентус Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ».(а.с. 30-31).
Згідно п. 1.1. Договору факторингу № 13022024 від 13.02.2024 Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Згідно п. 1.2 Договору факторингу № 13022024 від 13.02.2024 Сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу дід Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі Договору відступлення права вимоги № 13022024 від 13.02.2024, позивач одержав від ТОВ «Авентус Україна» право вимоги по заборгованості відповідача, що підтверджується Договором відступлення права вимоги № 13022024 від 13.02.2024, Витягом з Реєстру боржників від 13.02.2024 до Договору відступлення права вимоги № 13022024 від 13.02.2024, копією Акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором Факторингу № 13022024 від 13.02.2024.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 3 статтею 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За нормами частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною 1 статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 14 постанови від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536,638,1056-1 ЦК України).
Відповідно до положення частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
Згідно з частиною 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору.
Зокрема, відповідно до частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься:
- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З договору № 5567405 від 20.02.2022 вбачається, що він містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.
У нижньому рядку споживчого кредиту наявний рядок «Підпис споживача», який містить надрукований запис «підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М181902, 20.02.2022 «18:09:38».
За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» договору № 5567405 від 20.02.2022 із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Крім того, у зазначеному Кредитному договорі сторони погодили суму договору у розмірі 500, 00 грн. (п.1.3. Договору), строк дії Договору - 360 днів (п.1.4. Договору), процентну ставку за користування позикою (п.1.5. Договору).
З таблиці обчислення загальної вартості кредиту до Договору № 5567405 від 20.02.2022 вбачається, що: датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 15.02.2023; сума позики, що підлягає поверненню, складає 500, 00 грн.; сума нарахованих процентів, що підлягає поверненню, складає 3285, 00 грн. Разом до сплати 3785, 00 грн.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Розмір заборгованості відповідачем спростовано належними та допустимими доказами не було, як і не надано доказів про повернення грошових коштів.
З договору позики № 78718529 від 26.02.2023 вбачається, що він містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.
У нижньому рядку договору позики № 78718529 від 26.02.2023 «реквізити Сторін» наявний рядок: «Позичальник ОСОБА_1 , електронний підпис одноразовим ідентифікатором D2oDOympO6».
За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення між відповідачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договору позики № 78718529 від 26.02.2023 із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Крім того, у зазначеному Договорі позики сторони погодили суму договору у розмірі 9500, 00 грн. (п.2.1. Договору), строк дії Договору - 4 дні (п.2.2. Договору), процентну ставку за користування позикою (п.2.3. Договору).
ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Розмір заборгованості відповідачем спростовано належними та допустимими доказами не було, як і не надано доказів про повернення грошових коштів.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредитному договору № 5567405 від 20.02.2022 в розмірі 1423, 05 грн., з яких: 500, 00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 923, 00 грн. сума заборгованості за відсотками, та тілу кредиту по Договору позики № 78718529 від 26.02.2023 в розмірі 9405, 00 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується вимоги позову про стягнення з відповідача процентів за користування позикою за Договором позики № 78718529 від 26.02.2023, суд зазначає наступне.
Представник позивача зазначає, що сума боргу по договору позики № 78718529 від 26.02.2023 за відсотками складає 8735, 20 грн. (а.с. 15), та вказаний розмір нарахованих відсотків збігається з витягом з Реєстру боржників.
Разом з цим, за умовами укладеного договору позики № 78718529 від 26.02.2023 сторони погодили сплату заборгованості за позикою 02.03.2023 та розмір процентів за наданою позику в розмірі 950, 00 грн.
Відтак, у межах строку кредитування (з 26.02.2023 по 02.03.2023) відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві позичені кошти і сплачувати проценти. Після закінчення строку користування позикою, починаючи з 03.03.2023, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18).
Таким чином, позивач мав право на нарахування процентів за користування позикою лише в межах строку надання позики. Після закінчення строку її дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 4 дні. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту у порядку, передбаченому Договорами, матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування.
За змістом ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитних договорів, є необґрунтованими, а тому такі позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Таким чином, суд приходить про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості:
- за кредитним договором № 5567405 від 20.02.2022 в розмірі 1423, 05 грн., з яких: 500, 00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 923, 00 грн. сума заборгованості за відсотками.
Керуючись ст.ст. 3,4, 12, 76, 81, 141, 306, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» суму заборгованості:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» витрати по оплаті судового збору в розмірі 1823 (одна тисяча вісімсот двадцять три) грн., 00 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцеперебування за адресою: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення виготовлено 11.10.2024.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ