Дата документу 21.11.2024 Справа № 337/3183/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 337/3183/24Головуючий у 1-й інстанції Мальований В.О.
Пр. № 22-ц/807/2033/24Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ДЕПАРТАМЕНТУ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2024 року у справі за позовом ДЕПАРТАМЕНТУ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (надалі - Департамент) до ОСОБА_1 про стягнення суми надміру виплаченої державної соціальної допомоги

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Департамент звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-8), в якому просив стягнути з відповідача надміру виплачену тимчасову державну допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме за період з 01.09.2020 по 30.09.2021 в розмірі 6400,29 грн., а також судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що відповідачка з 2018 року перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому районі (далі - Управління), як отримувач тимчасової державної допомоги - дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, на неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12.03.2020 року відповідачка в черговий раз звернулась до Управління для оформлення тимчасової державної допомоги. Рішенням Управління від 16.03.2020 року тимчасову допомогу відповідачці було призначено на період з 01.03.2020 року по 31.08.2020 року в сумі 442,33 грн. на місяць. Згідно з розпорядженням на перерахунок допомоги в межах строку призначення від 18.06.2020 року, розмір виплати з 01.07.2020 року збільшено до 492,33 грн. на місяць.

У подальшому, відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року №264 «Про деякі питання надання державної соціальної допомоги», на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом строк виплати тимчасової державно допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, яку було призначено раніше, було продовжено на період дії карантину та на один місяць після дати його відміни, і державна соціальна допомога виплачувалася за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення.

Розпорядженнями від 22.09.2020 року, 04.11.2020 року, 15.12.2020 року, 18.02.2021 року, 05.05.2021 року, 19.05.2021 року, 18.06.2021 року, 03.08.2021 року, 03.09.2021 року відповідачці було продовжено строк виплати тимчасової допомоги на період дії карантину з 01.09.2020 року по 30.09.2021 року в сумі 492,33 грн. на місяць.

09.09.2021 року відповідачка знову звернулась до Управління для оформлення тимчасової державної допомоги. 15.09.2021 року Управлінням було проведено розрахунок середньомісячного сукупного доходу сім`ї відповідачки та проведено перерахунок розміру виплаченої державної соціальної допомоги. Рішенням Управління від 15.09.2021 року соціальну допомогу відповідачці не призначено, оскільки середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї. Відповідно до протоколу про індивідуальний перерахунок від 19.10.2021 року, виданого на ім`я відповідачки, розмір надміру виплаченої тимчасової допомоги за період з 01.09.2020 року по 30.09.2021 року склав 6400,00 грн.

05.11.2021 року за вихідним №02-08/9071, 02.01.2023 року за вихідним №10-05/0003, 24.10.2023 року за вихідним №04.01-03/3959 відповідачці було скеровано повідомлення з пропозицією добровільно повернути надміру виплачені кошти. Однак, повідомлення залишились без реагування, в добровільному порядку надмірно нараховані кошти відповідачкою не повернуті. Таким чином, оскільки вирішити спір з відповідачкою в досудовому порядку не вийшло, Департамент змушений звернутися до суду.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Мальованого В.О. (а.с.36). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.38) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2024 року (а.с.45-48) в задоволенні позову Департаменту у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Департамент, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с.51-56) просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В автоматизованому порядку 19.09.2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с.61). Ухвалою апеляційного суду від 20.09.2024 року (а.с.62) справу витребувано у суду першої інстанції, остання надійшла до апеляційного суду 26.09.2024 року (а.с.65). В автоматизованому порядку 27.09.2024 року (а.с.66-67) суддею Трофимовою Д.А. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку з тривалою відпусткою останньої. Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 27.09.2024 року (а.с.68), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.69).

Оскільки, згідно зі ст. 368 ч. 1 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_1 (поштове повідомлення про вручення копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі від 27.09.2024 року а.с.76) не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Департаменту у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК Українита виходив із необґрунтованості позовних вимог позивача, відсутності підстав для їх задоволення у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, при вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 15, 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 8-10 ст. 181 СК України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України.

Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Згідно з п. 2 Порядку про призначення та виплату тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місця проживання їх невідоме, затвердженого постановою КМУ№ 189 від 22.02.2006р. (далі - Порядок №189), тимчасова допомога призначається у разі, коли: рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується; один з батьків перебуває під арештом, слідством, на примусовому лікуванні, у місцях позбавлення волі, якого визнано в установленому порядку недієздатним; місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено.

Відповідно до п. 7 Порядку №189 тимчасова допомога призначається кожні шість місяців починаючи з місяця, в якому подано заяву з усіма необхідними документами.

Згідно з п. 8 Порядку №18, тимчасова допомога призначається з урахуванням матеріального стану сім`ї, в якій виховується дитина, в розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Середньомісячним сукупним доходом сім`ї є обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів сім`ї, одержаний ними протягом попередніх шести місяців.

Відповідно до п. 8-1 Порядку №189 середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається відповідно до Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усі видів державної соціальної допомоги (632-2020-п), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року №632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» (Офіційний вісник України, 2020 року, №61, ст. 1981).

Органи соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати від підприємств, установ, організацій у строк до 10 календарних днів з дня отримання ними відповідного запиту, інформацію, необхідну для проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням тимчасової допомоги, та для її призначення.

П. 10 Порядку №189 передбачено, що виплата тимчасової допомоги припиняється у разі: встановлення місця проживання (перебування) особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду; виявлення обставин, що свідчать про можливість одного з батьків утримувати свою дитину; досягнення дитиною 18-річного віку; виконання в повному обсязі зобов`язань одного з батьків щодо сплати аліментів у разі виїзду на постійне місце проживання за кордон; влаштування дитини до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання; скасування або визнання усиновлення недійсним; усиновлення дитини (чоловіком матері або дружиною батька); відмови від стягнення аліментів; добровільного виконання рішення суду особою, зобов`язаною сплачувати аліменти; скасування в установленому законодавством порядку рішення суду щодо стягнення аліментів; смерті дитини, якій була призначена тимчасова допомога; смерті одного з батьків, зобов`язаного сплачувати аліменти, або визнання його в установленому порядку безвісти відсутнім чи оголошення померлим; позбавлення в установленому порядку одного з батьків, який утримує дитину, батьківських прав; відібрання дитини від одного з батьків, який утримує дитину, без позбавлення батьківських прав; встановлення над дитиною опіки чи піклування; сплати аліментів одним з батьків.

Про виникнення зазначених у цьому пункті обставин одержувач зобов`язаний повідомити у десятиденний строк орган праці та соціального захисту населення.

У разі, коли одержувачем навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на тимчасову допомогу та визначення її розміру, а також у разі неповідомлення або невчасного повідомлення про виникнення обставин, за яких виплата тимчасової допомоги припиняється, на наступний строк допомога може бути призначена не раніше ніж через 12 місяців з місяця виявлення порушення (виникнення обставин).

Згідно з пп. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020року №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» (далі - Постанова №264) на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 строк виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до органу соціального захисту населення.

Згідно з п. 2 Постанови №264 орган соціального захисту населення проводить перерахунок розміру виплаченої державної соціальної допомоги на підставі поданої особою або її законним представником заяви та необхідних документів.

Якщо за результатами проведеного перерахунку: - виявляється, що розмір отриманої допомоги був меншим, орган соціального захисту населення проводить доплату в розмірі різниці між перерахованим і виплаченим розміром допомоги; - не підтверджується право на отримання допомоги або її розмір буде меншим від виплаченої під час карантину допомоги, органи соціального захисту населення: визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, з місяця призначення державної соціальної допомоги, державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю; встановлюють строки повернення коштів, які підлягають поверненню залежно від матеріального стану багатодітної сім`ї; повідомляють отримувачу допомоги про обсяг коштів, які підлягають поверненню, та строки їх повернення.

Якщо отримувач допомоги протягом одного місяця з дати скасування карантину не подав заяви та необхідних документів, що не дає змоги провести перерахунок допомоги, органи соціального захисту населення вживають заходів, передбачених абзацами п`ятим - сьомим цього пункту. Суми коштів, які підлягають поверненню, повертаються: отримувачем допомоги самостійно; за згодою отримувача допомоги у повному обсязі за рахунок наступних виплат допомоги; за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок сум наступних виплат допомоги в розмірі, що не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги. У разі неможливості добровільного повернення виплачених сум допомоги такі кошти стягуються у судовому порядку.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_1 з 2018 року перебувала на обліку в Управлінні, як отримувач тимчасової державної допомоги - дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, на неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з додатком №1 до рішення Запорізької міської ради від 07.12.2022 року №71 «Про реорганізацію управління соціального захисту населення Запорізької міської ради та перейменування управління соціального захисту населення Запорізької міської ради в Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради» та Положення про Департамент, Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради є правонаступником Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району.

12.03.2020 року відповідачка повторно звернулась до Управління для оформлення тимчасової державної допомоги із додатками (а.с.9-13).

Рішенням Управління від 16.03.2020 року (а.с. 13 зворот) тимчасову допомогу відповідачці було призначено на період з 01.03.2020 року по 31.08.2020 року в сумі 442,33 грн. на місяць.

Згідно з розпорядженням на перерахунок допомоги в межах строку призначення від 18.06.2020 року (а.с.14), розмір виплати з 01.07.2020 року збільшено до 492,33 грн. на місяць.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року №264 «Про деякі питання надання державної соціальної допомоги», на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом строк виплати тимчасової державно допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, яку було призначено раніше, було продовжено на період дії карантину та на один місяць після дати його відміни, і державна соціальна допомога виплачувалася за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення.

Розпорядженнями від 22.09.2020 року, 04.11.2020 року, 15.12.2020 року, 18.02.2021 року, 05.05.2021 року, 19.05.2021 року, 18.06.2021 року, 03.08.2021 року, 03.09.2021 року (а.с. 14-15) відповідачці було продовжено строк виплати тимчасової допомоги на період дії карантину з 01.09.2020 року по 30.09.2021 року в сумі 492,33 грн. на місяць.

09.09.2021 року відповідачка повторно звернулась до Управління для оформлення тимчасової державної допомоги із відповідними додатками (а.с.17-24).

15.09.2021 року Управлінням було проведено розрахунок середньомісячного сукупного доходу сім`ї відповідачки та проведено перерахунок розміру виплаченої державної соціальної допомоги. Рішенням Управління від 15.09.2021 року (а.с.25) соціальну допомогу відповідачці не призначено, оскільки середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім`ї.

Відповідно до протоколу про індивідуальний перерахунок від 19.10.2021 року, виданого на ім`я відповідачки, розмір надміру виплаченої тимчасової допомоги за період з 01.09.2020 року по 30.09.2021 року склав 6400,00 грн. (а.с.25 зворот - 26).

Виходячи із характеру та суті даного спору, вимог діючого законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що обов`язковому доказуванню під час розгляду даної справи підлягає факт відсутності рахункової помилки позивача при виплаті допомоги відповідачці та недобросовісності (зловживань) з її боку. При цьому, за змістом приведених норм матеріального закону (як загального, так і спеціального) безпідставно набута соціальна допомога може бути стягнута лише за одночасної наявності обох вказаних умов. Наявність хоча б однієї з таких умов виключає можливість застосування загального правила. На правильне застосування вказаних норм звертав увагу Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17.

Крім того, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14), в силу чого, саме позивач повинен довести суду відсутність з його боку рахункової помилки при виплаті допомоги відповідачу та недобросовісність з її боку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач, в порушення вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, не надав суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що при виплаті відповідачці тимчасової державної допомоги з 01.09.2020 року по 30.09.2021 року, остання діяла недобросовісно, допустила будь-які зловживання, зокрема, свідомо, навмисно не повідомила (приховала) обставини, які впливають на призначення та виплату їй такої допомоги.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідачка при зверненні до Управління 12.03.2020 року в належній спосіб повідомила про склад своєї сім`ї та їх доходи за попередні шість місяців (а.с.9-13). Тимчасова державна допомога, її виплата та продовження виплати на час карантину у визначеному розмірі відповідала діючому на той час законодавству.

При цьому, суд першої інстанції правильно не вбачав в діях відповідачки при отриманні тимчасової державної допомоги жодних ознак недобросовісності, тобто що вона подала документи із неправдивими відомостями, або не подала відомості про зміни у складі сім`ї, або приховувала обставин, що впливали на виплату їй допомоги, внаслідок чого їй було надміру виплачену вказану допомогу.

Як зазначено в п. 10 Порядку №189, у разі виникнення обставин, внаслідок яких виплата допомоги припиняється, отримувач допомоги повинен в десятиденний строк повідомити про такі обставини орган, що проводить виплату допомоги.

В даному випадку, жодних підстав, передбачених п. 10 Порядку №189, для припинення виплати допомоги відповідачці та виникнення у неї обов`язку повідомити про ці обставини, позивачем не наведено та судом не встановлено.

У судовому засіданні в суді першої інстанції представник позивача пояснив, що фактично підставою для припинення виплати відповідачці допомоги стало перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї рівня прожиткового мінімуму для сім`ї. Про збільшення доходу сім`ї в період отримання допомоги відповідачка не повідомила, що потягло продовження їй виплати допомоги на час карантину у попередньо визначеному розмірі, хоча вона вже такого права не мала, тобто відповідачка діяла недобросовісно.

Такі доводи представника позивача суд першої інстанції правильно вважав неспроможними, оскільки Порядком №189 та іншим нормативно-правовим актом не визначено обов`язку отримувача допомоги повідомляти орган соціального захисту про зміну розміру доходу сім`ї в період виплати допомоги та можливості проведення перерахунку розміру допомоги у зв`язку із зміною розміру доходу.

В силу положень Порядку №189, саме на уповноважених осіб органів соціального захисту населення покладається обов`язок перевірити надані особою документи, прийняти відповідне рішення і у випадку призначення (перерахунку) допомоги розрахувати її розмір у відповідності до вимог діючого законодавства.

Продовження виплати допомоги на підставі постанови КМУ №264, у зв`язку з карантином, не виключає можливості органу соціального захисту населення зробити запит та отримати відомості про доходи осіб, необхідні для розрахунку допомоги та продовження її виплати.

У рішенні ЄСПЛ від 26.04.2018 року суд звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними. Також ЄСПЛ підкреслював, що з урахуванням того, що сума, яку отримувала заявниця, була достатньо скромною і витрачена на задоволення основних життєвих потреб, вимога до заявниці про відшкодування суми допомоги, виплаченої помилково компетентним органом, становить надмірний індивідуальний тягар для неї і свідчить про порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Також, як неодноразово зазначав ЄСПЛ (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», справі «Ґаші проти Хорватії», справі «Трґо проти Хорватії»), ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого і правильного висновку про те, що в задоволенні позову позивач у цій справі слід повністю відмовити.

Доводи апеляційної скарги Департаменту є такими, що фактично дублюють доводи його позовної заяви у цій справі (а.с.2-8), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування у цій справі позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні. Позивач не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Департаменту, як позивача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема позивачем апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що рішенням, що оскаржується, суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачеві у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ДЕПАРТАМЕНТУ СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2024 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 21.11.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Трофимова Д.А.