Єдиний унікальний номер: 448/1207/24
Провадження № 2/448/493/24
У Х В А Л А

(повний текст)

19.11.2024 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Москалик О.І.,

з участю відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Мостиського районного суду Львівської області перебуває вищевказана цивільна справа.

Відповідачка ОСОБА_1 у поданому відзиві на позовну заяву зазначила, що вона заперечує щодо позовних вимог про розірвання їхнього з позивачем ОСОБА_2 шлюбу та на її (позивачки) переконання, між ними (сторонами) можливе примирення, подальше спільне життя та збереження шлюбу. Вказала, що на даний час вона з чоловіком (позивачем ОСОБА_2 ) дійсно проживає окремо через обставини, які змусили їх прийняти непросте, але виважене спільне рішення про необхідність виїзду чоловіка ОСОБА_2 на роботу до Республіки Польща. Такий виїзд чоловіка за кордон був зумовлений складною фінансовою ситуацією в їхній родині та необхідністю забезпечити якісну освіту їхній дочці у сфері медицини. Вона (відповідачка) також змінила роботу в Україні, щоб підтримати сім`ю, однак переїхати з чоловіком не змогла, бо їхні діти залишилися навчатися в Україні. При цьому, пропри тимчасове розділення через роботу вони продовжували підтримувати їхні стосунки та прагнули проводити час разом. До початку війни позивач ОСОБА_2 приїжджав в Україну як тільки з`являлася на це можливість, в тому числі на свята, та вони (сторони) намагались якомога більше часу проводити усією сім`єю. Після початку війни позивач не міг приїжджати в Україну, щоб не втратити роботу, натомість вона (відповідачка), часто разом і з дітьми, приїжджала до Польщі, щоб провести час разом у колі родини. Відтак, для неї (відповідачки) є незрозумілим та неочікуваним мотив подання позивачем цього позову про розірвання шлюбу. Стверджує, що на даний час вони (сторони) переживають кризу у стосунках, однак це не є ознакою остаточного розпаду їхнього шлюбу. Вона вважає, що основною причиною їхнього теперішнього непорозуміння з позивачем ОСОБА_2 є саме відстань між ними, яка ускладнює їхнє спілкування, не дає їм можливості часто бачитися та обговорювати важливі речі. При цьому, їхні з позивачем стосунки не є безповоротно зруйнованими та вони продовжують спілкуватися. Вона (відповідачка) переконана, що труднощі, з яким вони (сторони) стикнулися, є тимчасовим і їх можна подолати. Її (відповідачки) щире бажання зберегти їхній шлюб і знайти можливість вирішити дану проблему. З огляду на наведене, просить суд надати їм строк для примирення тривалістю 6 місяців, щоб у них була змога зустрітися особисто, обговорити їхні проблеми у спокійній обстановці та знайти компроміси, необхідні для збереження сім`ї, та, можливо, знайти шляхи до відновлення подружнього життя.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 заперечила пред`явлені до неї позовні вимоги про розірвання шлюбу з підстав та доводів, викладених нею у відзиві на позовну заяву. Просила суд надати їм з позивачем ОСОБА_2 строк для примирення терміном на 6 місяців, щоб у них з позивачем була змога зустрітися особисто, обговорити їхні проблеми у спокійній обстановці та знайти компроміси, необхідні для збереження сім`ї. Ствердила, що вона має намір вжити всіх можливих та неможливих заходів з метою збереження шлюбу з позивачем ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, а його представник адвокат Герасимчук О.О. скерував на адресу суду заперечення на клопотання відповідачки ОСОБА_1 щодо надання сторонам строку для примирення та просить відмовити у задоволенні даного клопотання з тих підстав, що позивач ОСОБА_2 має бажання та намір якнайшвидше розірвати даний шлюб, сторони вже довготривалий період часу перестали розуміти та любити один одного, вони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства, у них з`явилися розбіжності в поглядах на сімейне життя та сімейні обов`язки, неповнолітніх дітей у сторін немає. Також покликався на норми ст.24 СК України, у відповідності до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1 , проаналізувавши зміст заперечень, поданих адвокатом Герасимчуком О.О. в інтересах ОСОБА_2 , а також матеріали вищевказаної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів до примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно вимог чинного законодавства України, шлюб може бути розірвано в судовому засіданні лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя стало неможливим.

У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р.№11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду.

У ч.7 ст.240 ЦПК України зазначено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16.05.1996 року, тобто понад 28 років, а відповідачка ОСОБА_1 не згідна на розірвання шлюбу, вона бажає примиритися з ОСОБА_2 та зберегти шлюб.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням проголошеною Конституцією України охорони сім`ї державою, відсутності згоди одного з подружжя (відповідачки) на розірвання шлюбу, беручи до уваги обставини справи, стосунки, що склалися між подружжям, термін, протягом якого сторони не проживають разом, з врахуванням тривалого часу перебування сторін у шлюбі та бажання відповідачки ОСОБА_1 зберегти шлюб, суд вважає, що подружжя ОСОБА_3 не вжили достатніх заходів для збереження сім`ї, а тому їм необхідно надати строк для примирення терміном два місяці, оскільки це не суперечить моральним засадам суспільства, є доцільним у даному конкретному випадку і саме цей строк, на переконання суду, буде достатнім для спроби примирення подружжя з метою збереження їхньої сім`ї.

При визначенні строку для примирення суд виходив з того, що його тривалість має сприяти примиренню подружжя та водночас не може призводити до необґрунтованого затримання розгляду справи.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Згідно п.3 ч.1 ст.253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених: п.4 ч.1 ст.251 цього Кодексу, - до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

Таким чином, провадження по даній справі слід зупинити до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.111 Сімейного кодексу України ч.7 ст.240, п.4 ч.1 ст.251, ст.ст.258, 260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Надати подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строк в 2 (два) місяці для примирення.

Зупинити провадження у справі до часу закінчення строку для примирення, визначеного судом.

На ухвалу суду в частині зупинення провадження у справі може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 22.11.2024р.

Суддя Ю.В. Кічак