Справа № 509/4462/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

при секретарі судового засідання Степанової Н.С.,

за участю учасників судового провадження:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 509/4462/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини

ВСТАНОВИВ:

03.08.2023 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 в якому просить позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_4 в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з дня подання позову і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільна дитина проживає з батьком з 2013 року, з ними також проживає і бабуся. Квартира у якій вони проживають знаходиться у спільній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мати позивача. За весь час проживання доньки з батьком, ОСОБА_3 у вихованні дитини участі не брала, спілкування між ними відсутнє. Коли дитині виповнився один рік, відповідач почала зловживати алкоголем, саме тому позивач повністю зайнявся вихованням доньки, та всі питання стосовно доньки вирішує він, допомагає також і бабуся дівчинки мати позивача. Як зазначає позивач, донька знаходиться на його повному утриманні, а він в свою чергу прикладає усі зусилля та можливості для її розвитку. Відповідач не бере участі ні в навчанні, ні в позашкільному розвитку дитини та не відвідує шкільних заходів за участю доньки. Отже відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітньої доньки, не проявляє до неї турботи та уваги, не цікавиться її справами та станом здоров`я, тобто тривалий час мати ухиляється від виховання та утримання дитини. В зв`язку з чим позивач вважає що є всі підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки.

18.08.2023 року судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі. Зобов`язано Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради підготувати висновок щодо розв`язання спору за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

15.04.2024 року до суду подано висновок Київської районної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 у відношенні малолітньої ОСОБА_4 .

В підготовчому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач не погодилася з викладеним у позовній заяві та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзиву не подала.

Ухвалою суду від 15.04.2024 року підготовче провадження по справі закрито, призначено судовий розгляд по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали викладене в позові, наголосили на тому, що мати не приймає участі у вихованні та розвитку дитини, батьком забезпечені належні умови для проживання доньки, він піклується про неї, приймає участь у її житті та розвитку. Натомість мати з донькою не спілкується, не надає їй фінансову допомогу, не створила умов для її проживання у своєму помешканні, крім того зловживає алкоголем навіть при дитині, що негативно впливає на неї.

Відповідач в своїх поясненнях зазначила що підтримує спілкування з донькою, вони постійно спілкуються телефоном, купує їй одяг, тому всі твердження позивача є неправдивими. Стосовно умов проживання, дійсно доньці більше подобається проживати у квартирі батька, проте вона завжди може прийти до її оселі, де є кімната для дитини.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради явку свого представника в судовому засіданні не забезпечили, надіслали на адресу суду заяву в якій просили проводити судове засідання за відсутності їх представника, у вирішенні всіх питань учасників процесу покладаються на розсуд суду з урахуванням законних прав та інтересів дитини, поданий раніше висновок про доцільність позбавлення батьківських прав підтримують.

В судовому засіданні за клопотанням сторони позивача, та з урахуванням відсутності заперечень відповідача була допитана ОСОБА_4 .

В вільних поясненнях ОСОБА_4 зазначила що проживає з бабусею та татом, відносини між ними хороші, з мамою спілкується по телефону, особисто бачаться дуже рідко, фінансово забезпечує лише батько, мати не надає допомоги.

На запитання представника позивача ОСОБА_4 відповіла, що бажає проживати з татом, адже раніше мати сильно випивала. А її співмешканець ОСОБА_6 їй не подобається, вони не знайшли спільну мову.

На запитання відповідача ОСОБА_4 відповіла що мати забирала раніше на декілька днів до себе, приблизно на день, та вранці повертала батьку, адже їй комфортніше проживати з батьком та бабусею. Спілкувалася з матір`ю по телефону тиждень тому, мати запитала як справи, як навчання, також ходили разом купувати одяг.

На запитання головуючого ОСОБА_4 пояснила що мати не ображає її, не вчиняє відносно неї насильства. Коли вона просить, та мати купляє одяг, речі, можливо вона так хоче налагодити контакт. Вона хоче проживати з батьком, у мами їй не комфортно.

Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Одеса народилася ОСОБА_4 , батьками якої є батько: ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, працює водієм пасажирського транспорту на підприємстві з листопада 2020 року, що підтверджується довідкою ТОВ «Турист».

З наданої характеристики з місця роботи, гр. ОСОБА_1 зарекомендував себе як технічно грамотний, справедливий та добросовісний робітник, користується авторитетом серед колег та керівництва.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (мати позивача) зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 проживає разом з батьком. Квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на жило від 30.08.1993 року № 21582.

ОСОБА_4 навчалася в Одеському ліцеї №84 Одеської міської ради, та згідно наданої характеристики з навчального закладу слідує, що час навчання дитина зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця, підтримувала дружні відносини з багатьма однокласниками. До доручень ставилася відповідально, весела, доброзичлива та справедлива. Вихованням дитини займалися батько та бабуся, дитина завжди мала охайний вигляд. Мати не брала участі у вихованні та навчанні дівчинки, декілька разів приходила до школи у стані алкогольного сп`яніння та провокувала конфлікти, до врегулювання яких було залучено поліцію.

Відповідно до висновку Київської районної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 у відношенні малолітньої ОСОБА_4 : 15.01.2024 року було здійснено обстеження умов проживання матері дитини, за результатами якого встановлено що умови для проживання в будинку незадовільні. 16.01.2024 року здійснено обстеження умов проживання батька та дитини, та встановлено що в квартирі чисто, тепло, дівчинка ночує в одній кімнаті з бабусею, має свій стіл, шафу з одягом, засоби особистої гігієни, зошити, книжки та мобільний телефон.

16.01.2024 року було проведено бесіду з малолітньою ОСОБА_7 , відповідно до якої зі слів дитини було з`ясовано що з матір`ю вона спілкується погано, мати дзвонить їй приблизно 1-2 рази в тиждень, та питає як у неї справи, успіхами в школі та захопленнями дитини не цікавиться, не вітає зі святами та днями народження. Після випадку коли мати в стані сп`яніння прийшла та влаштувала бійку, дівчинка виявила бажання щодо позбавлення матері батьківських прав.

Враховуючи що мати дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідне харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, всі зазначені фактори як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як винну поведінку матері та свідоме нехтування нею своїх батьківських обов`язків,тому діючи виключно в інтересах дитини Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_3 у відношенні малолітньої ОСОБА_8 .

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від: 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23), 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), на які, у тому числі, посилалася заявниця.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22 (провадження № 61-16164св23), від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 (провадження № 61-14340св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), та інші).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року у справі № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23), від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23 (провадження № 61-15840св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22).

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 (провадження № 61-18610св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22), від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21)).

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18 (провадження № 61-13690св20), на які, у тому числі, посилалася заявниця).

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення (свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійний характер; непроявлення інтересу до дитини; особа матері становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку).

При цьому з матеріалів справи слідує, що поведінка відповідачки загалом свідчить про її бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні материнські обов`язки. Встановлені факти, що мати недостатньою мірою спілкується з дитиною, не забезпечує її матеріально, не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав.

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків позбавлення батьківських прав слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Враховуючи усталену судову практику у спірних правовідносинах та те, що матір ніколи не втрачала інтересу до своєї дитини, в тому числі до участі у її вихованні, підтримує зв`язок з дитиною за допомогою телефонного зв`язку, купує одяг на запити доньки, про що ОСОБА_4 повідомила суд, а також з огляду на те, що позивач не довів навмисного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині позбавлення матері батьківських прав відносно доньки.

Щодо фінансового забезпечення та утримання спільної дитини суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (п. 2 ч. 2ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як слідує з пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до частини третьої статті 15 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процесуальні права та обов`язки сторін визначено статтею 49 ЦПК України, зокрема, пунктом 1 частини першої передбачено право відповідача на визнання позову (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач за станом здоров`я чи з інших обставин, позбавлена можливості утримувати свою доньку. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення аліментів на утримання доньки.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст.2-13,77-80,141,258,259,263-265,430 ЦПК України, ст. 164 ч.2 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону.

В задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в дохід держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у сумі 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22.11.2024 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко