Провадження № 2/582/313/24
Справа № 582/1139/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2024 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Жмурченка В. Д., за участю секретаря Коваль В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Недригайлів за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно,

У С Т А Н О В И В :

Представник позивача, адвокат Скляров С. Л., звернувся до суду з цим позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на: 1) житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м, який складається з: житлового будинку Літ. А-1; кухні Літ. Б; сараю Літ. Б-1; сінника Літ. В; погреба Літ. ПГ; огорожі № 1-3; 2) земельну ділянку площею 0,3391 га, кадастровий номер :03:000:0481, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 3) земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :03:000:0480, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний позов обґрунтований тим, що 21 квітня 1990 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області було зареєстровано шлюб, який було розірвано 14 травня 2014 року. За період шлюбу було придбано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,3391 га, кадастровий номер :03:000:0481, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :03:000:0480, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене майно було придбане за особисті кошти позивача, які їй подарували батьки саме для придбання житла. Разом з тим, питанням оформлення документів на домоволодіння займався ОСОБА_2 , з яким позивач в момент укладення договору перебувала в шлюбу. Вона не мала можливості укласти договір та зібрати всі необхідні для цього документи, в зв`язку із постійною зайнятістю на роботі. Саме по цій причині речові права на набуте майно були зареєстровані за відповідачем, хоча він не надавав коштів на його купівлю. У зв`язку з цим, позивач вимушена звернутися до суду із позовом про визнання за нею права власності на нерухоме майно.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не прибули, але останній надав заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не прибув, але надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ОСОБА_1 визнав повністю.

Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У зв`язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 21 квітня 1990 року між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

Даний шлюб між сторонами було розірвано 14 травня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .

За період шлюбу було придбано наступне майно:

Житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 м2, житловою площею 32,3 м2, який складається з житлового будинку Літ. А-1; кухні Літ. Б; сараю Літ. Б-1; сінника Літ. В; погреба Літ. ПГ; огорожі №1-3. Будинок було придбано на підставі договору купівлі-продажу ВКА 835745, номер у реєстрі нотаріальних дій: 1674, посвідченого приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Торчицькою В.М. Реєстраційний номер майна 20618272.

Земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0481, площею 0,3391 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та була придбана на підставі договору купівлі-продажу ВКА 835745, номер у реєстрі нотаріальних дій: 1674, посвідченого приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Торчицькою В. М.

Земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0480, площею 0,0600 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та була придбана на підставі договору купівлі-продажу ВКА 835745, номер у реєстрі нотаріальних дій: 1674, посвідченого приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу Торчицькою В. М.

Як було з`ясовано у судовому засіданні, зазначене майно було придбане за особисті кошти позивача, які їй подарували батьки. Разом з тим, у зв`язку із постійною зайнятістю на роботі питанням оформлення документів на домоволодіння займався ОСОБА_2 , відповідач по справі, з яким позивач в момент укладення договору перебувала в шлюбі. Саме тому речові права на набуте майно були зареєстровані за відповідачем.

Шлюб між сторонами було розірвано в 2014 році. Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає окремо в с. Великі Будки Роменського району Сумської області. Позивач і на даний час зареєстрована та проживає в спірному будинку, вже протягом десяти років утримує його та проводить ремонти, сплачує податок за землю.

Нормами ст. 57 СК України визначено, що майно є особистою приватною власністю подружжя, до якого серед іншого відноситься майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

З іншого боку, згідно зіст.60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2).

Відповідно до ст. 61 СК України: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1); об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч. 2); якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3); речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 4).

Зі змісту ч.1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу вбачається, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У Постанові Пленуму ВСУ від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вказано, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Саме така правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801 цс 16 та від 12.10.2016 року у справі №6-846цс16.

У правової позиції Верховного Суду України, висловленої в цивільній справі № 6- 612цс 15, зазначено, що норми СК України у статтях 57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, вищевикладене, а також те, що у судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що спірне нерухоме майно було придбано за час шлюбу, але за кошти, які належали ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне задовольнити її позовні вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 247, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 319, 328, 392 Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,2 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м, який складається з: житлового будинку Літ. А-1; кухні Літ. Б; сараю Літ. Б-1; сінника Літ. В; погреба Літ. ПГ; огорожі № 1-3.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,3391 га, кадастровий номер :03:000:0481, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :03:000:0480, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Сумського апеляційного суду у встановленому законом порядку.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : В. Д. Жмурченко