Справа №173/2813/24
Провадження №2/173/965/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Бурхана С.М.,

за участі: секретаря судового засідання Салтикової С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до Вільногірської міської ради, про визнання права власності на спадкове майно за законом, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2024 року до суду звернувся представник позивача, адвокат Точилін Микита Валерійович, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності на спадкове майно за законом до Вільногірської міської ради.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,098 га, для ведення садівництва, розташовану на території садового товариства «Світанок», Вільногірської міської ради в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на таке: ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для ведення садівництва, відповідно до рішення № 39 від 27.09.1996 року. Земельна ділянка площею 0,098 га, для ведення садівництва, розташована на території садового товариства «Світанок», Вільногірської міської ради (колишня Дмитрівська сільська рада), Кам`янського району (колишній Верхньодніпровський район), Дніпропетровської області.

Позивач стверджує, що вона не була обізнана чи видавався померлому чоловіку державний акт на право приватної власності на відповідну земельну ділянку. Після смерті чоловіка в його документах такий акт був відсутній.

Враховуючи, що ОСОБА_1 була дружиною померлого ОСОБА_3 , вона звернулася до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Жиганової Лариси Сергіївни з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлого чоловіка. При цьому позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті чоловіка. Померлий ОСОБА_3 мав також доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте, донька не прийняла спадщину, а інші спадкоємці відсутні. Проте приватним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує реєстрацію права власності на земельну ділянку на ім`я спадкодавця, що й стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на 30.09.2024 року.

30.09.2024 року підготовче засідання відкладено на 21.10.2024 року у зв`язку з неявкою учасників справи.

02.10.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду від 02 жовтня 2024 року, в порядку статті 84 Цивільного процесуального кодексу України, у приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу витребувано належним чином посвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_3 .

21.10.2024 року проведено підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з?явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала та просила суд його задовольнити.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини із визнання права власності на нерухоме майно.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно архівного витягу № 57 від 12.03.2024 року Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було безоплатно передано у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва громадянам, членам садівницького товариства "Світанок". Земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,098 га, згідно додатку до рішення виконкому Дмитрівської сільської ради № 39 від 27.09.1996 року, передано ОСОБА_3 .

На ім`я ОСОБА_3 , виготовлений та виданий державний акт на право приватної власності на землю, серія ДП зареєстрований 01.10.1996 року за реєстраційним номером ВДД № 000034, що підтверджується відповіддю ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 19.08.2024 № 29-4-0.222-4535/2-24. Земельна ділянка розташована на території садового товариства «Світанок», Вільногірської міської ради (колишня Дмитрівська сільська рада), Кам`янського району (колишній Верхньодніпровський район), Дніпропетровської області, площею 0,098 га, для ведення садівництва.

В копії паспорта померлого ОСОБА_3 було зроблено відмітку про передачу безоплатно у приватну власність земельну ділянку для садівництва, площею 0,098 га згідно з рішенням від 28.09.1996 року за № 39.

Після смерті ОСОБА_3 позивачка є єдиною спадкоємицею, що підтверджується довідкою, виданою приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального Дніпропетровської області від 28.08.2024 року та матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Померлий ОСОБА_3 мав також доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте, донька не прийняла спадщину. Інші спадкоємці відсутні.

Постановою № 217/02-31 від 06.05.2024 приватним нотаріусом Жигановою Ларисою Сергіївною було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує реєстрацію права власності на земельну ділянку на ім`я спадкодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно з п. 4.15, п. 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Отже, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна, спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

За змістом пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, позивачем обрано належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів (визнання права власності), який узгоджується з положеннями статті 392 ЦК України та є найбільш ефективним у спірних правовідносинах.

Враховуючи вищезазначене, оскільки приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, позивачка, яка прийняла спадщину, не має можливості реалізувати своє право на спадщину в іншому, ніж судовому порядку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259,263,264,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до Вільногірської міської ради, про визнання права власності на спадкове майно за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на земельну ділянку площею 0,098 га, для ведення садівництва, розташовану на території садового товариства «Світанок», Вільногірської міської ради (колишня Дмитрівська сільська рада), Кам`янського району (колишній Верхньодніпровський район), Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.10.2024 року.

Суддя С.М.Бурхан