У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк», третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Пивоваров Юрій Георгієвич про звільнення майна з під арешту, стягнення інфляційних втрат, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача АТ «Сенс Банк», третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Пивоваров Юрій Георгієвич про звільнення майна з під арешту, стягнення інфляційних втрат, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2024 року, вказану заяву залишено без руху із зазначенням недоліків які слід усунути, а саме вказано на те, що:

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 13.12.2021 р. ОСОБА_2 надав позивачу копію постанови ВП №65730035 щодо зняття арешту з коштів, які надходять для зарахування заробітної плати на рахунок № НОМЕР_1 в Сенс Банк та одночасно повідомив, про те що оригінал зазначеної постанови направив поштою за адресою: м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100. 03150. Отримувач:АТ Сенс Банк Україна. Про те, Сенс Банк арешт з рахунку не зняв. Враховуючи те, що послідуючі неодноразові звернення до Сенс Банк не вирішили питання щодо зняття арешту з рахунку позивачем було ініційовано звернення до суду з цього питання.

09 червня 2023 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалив рішення у справі № 308/648/22 яким зобов`язав Сенс Банк зняти обтяження з рахунку UA9204601 на виконання постанови приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Ю.Г. від 13.12.2021 р. та повернути ОСОБА_1 безпідставно списану заробітну плату в сумі 9574,38 грн. шляхом зарахування на належний ОСОБА_1 зарплатний рахунок НОМЕР_1 . Суди апеляційної та касаційної інстанції залишили рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області без змін.

Після набуття чинності рішення суду від 09.06.22023 № 308/648/22 Сенс Банк зняв арешт з зарплатного рахунку № НОМЕР_1 що належить позивачу відповідно до постанови ВП №6570035 від 13.12.2021 року. Під час розгляду справи судом було встановлено, що Сенс Банк також наклав арешт відповідно до постанови ОСОБА_2 ВП№60338190 від 17.10.2019 року. Також судом встановлено, що ОСОБА_2 постановив припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення згідно ВП№60338190, а виконавчий документ повернув стягувачу 08.06.2021 р. Копії постанов від 17.10.2019 та від 08.06.2021 р. ВП №60338190 додаються. Цей факт не знайшов належного відображення у судовому рішенні і як наслідок Сенс Банк продовжив арешт відкритого на ім`я позивача зарплатного рахунку та наявних на ньому коштів. Таким чином, накладений арешт на відкритий на ім`я позивача зарплатний рахунок № НОМЕР_1 в АТ Сенс Банк відповідно до втративший 08.06.2021 р. чинність постановою ВП №60338190 є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, до матеріалів позовної заяви не додано жодного рішення суду про яке вказується в обґрунтування позовних вимог позивачем(рішення першої інстанції, а також рішення апеляційної та касаційної інстанції на яке покликається позивач). Вказане позбавляє суд можливості встановити які саме обставини встановлені судом, підстави та предмет позову. Позивачу слід долучити для приєднання до матеріалів позовної заяви ті рішення на які посилається в обгрунтування своїх позовних вимог.

В порушення вимог ст. 177 ЦПК України, позивачем не надано підтвердження надсилання її копії усім учасникам справи.

Так на підтвердження надсилання копії позовної заяви із додатками направлено відповідачу по справі - АТ «Сенс Банк», однак відсутнє підтвердження направлення копії позовної заяви із додатками третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Пивоваров Юрій Георгієвич.

Окрім того, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху вказано на те, що позивач просить заявляючи дві вимоги майнового характеру на загальну суму 114620,77 (а саме про відшкодування, завдану йому неправомірними діями моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн. та пені, річні та інфляційні втрати в загальній сумі 14620,77 грн.) однак ціну позову ним вказано 9574,38 грн.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Під час вирішення такого спору з`ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що містяться в постанові №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» питання щодо звільнення майна з під-арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права:

- на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного);

- особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна.

Щодо заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог закону в межах виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами розділу VІІ ЦПК України.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 59 Закону «Про виконавче провадження».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі № 905/386/18 зроблено висновок, що «при розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57,58 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізуються шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна».

Аналогічна правова позиція викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі №235/2617/19.

Відтак, позивачу необхідно визначитись із суб`єктним складом осіб у вказаному позові та способом захисту порушених прав.

Окрім того, відповідачем по справі вказується АТ «Сенс Банк», що знаходиться за адресою (юридична адреса) м.Київ вул. Велика Васильківська, 100 03150 .

Відповідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом із тим, в ухвалі від 15 листопада 2024 року, вказано і на те, що звертаючись із даним позовом, позивачем не наведено жодного обґрунтування звернення з таким позовом саме до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Для усунення вказаних в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліків було надано строк, три дні з дня отримання копії ухвали.

20.11.2024 від адвоката Бойко Б.Б. надійшла заява про ознайомлення із матеріалами справи, до якої додано ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 .

Слід констатувати, що позивач ОСОБА_1 , має зареєстрований електронний кабінет у системі «Електронний суд», так позивачу згідно довідки про доставку електронного документу доставлено ухвалу від 15.11.2024 про справі №308/18227/24 18.11.2024 (23:40:50), однак станом на 22.11.2024, недоліки на які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви не усунуто.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Невиконання заявником ст. 175, 177 ЦПК України, не можуть тлумачитися як надмірний формалізм, щодо обмеження доступу до суду відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, бо ці вимоги є обов`язковими вимогами до заяви, та у разі усунення усіх недоліків заява буде прийнята до розгляду судом.

Ст. 8, 9 Конституції України вказано, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

На підставі чого суд робить висновки, що норми ЦПК України, які прийняті на основі Конституції України, не суперечать Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а враховуючи ст. 9 Конституції України при ратифікації вказаної Конвенції, зміни до Конституції не вносились, а тому не можуть безпідставно визнаватися деякі положення ЦПК України фіктивними, як надмірний формалізм посилаючись лише на Конвенцію ігноруючи при цьому не лише норми ЦПК, а і норми Конституції України.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Варто зазначити, що недоліки на які вказано в ухвалі про залишення без руху заяви про встановлення акту, що має юридичне значення мають для розгляду справи по суті, наявність таких недоліків є перешкодою для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Зазначені в ухвалі від 15 листопада недоліки не свідчать про надмірний формалізм.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права на доступ до суду.

Також, суд вважає за необхідне повідомити заявника, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк», третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Пивоваров Юрій Георгієвич про звільнення майна з під арешту, стягнення інфляційних втрат, стягнення моральної шкоди,- вважати неподаною і повернути заявнику.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош