Справа № 712/7169/24
Провадження № 2/712/2436/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Пироженко В.Д.

при секретарі - Туз Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання права на приватизацію квартири,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Черкаської міської ради (адреса: м. Черкаси, вул. Б. Вимшневецького, 36 ) про визнання права на приватизацію квартири.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що житловий будинок по АДРЕСА_2 був прийнятий в експлуатацію на підставі рішення Виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів м. Черкаси № 157 від 31.03.1986 року, та мав статус гуртожитку. Цим же рішенням даний гуртожиток для малосімейних був переданий на баланс підприємству «Черкасихімременерго». Вказує, що в 1989 році він разом із дружиною ОСОБА_2 на підставі ордера заселився в квартиру АДРЕСА_3 , безперервно проживають у вказаній квартирі, та зареєстровані у ній, іншого житла не мають. Вказана квартира є однокімнатною, загальною площею 35,1 кв.м, житловою площею 17.7 кв.м. В подальшому рішенням Черкаської міської ради № 8-46 від 19.09.2001 року надано згоду ВАТ «Черкасихімременерго» на передачу в комунальну власність житлового будинку по АДРЕСА_2 . Рішенням Соснівської районної ради м. Черкаси № 23/22-4 від 21.03.2002 року надана згода на безоплатну передачу в комунальну власність територіальної громади вказаного житлового будинку. На підставі рішення Соснівської районної ради м. Черкаси № 458 від 21.08.2002 року житловий будинок по АДРЕСА_2 прийнятий на обслуговування ВЖ РЕУ-2. Наказом ВАТ «Черкасихімременерго» № 19 від 23.02.1998 року вирішено провести у повній відповідності з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизацію квартир в житловому будинку по АДРЕСА_2 громадянами України за їх власним бажанням, які там проживають, за винятком службових квартир. Він не встиг реалізувати своє право на приватизацію квартири. В 2004 році ВАТ «Черкасихімременерго» ліквідовано. На підставі установчих зборів в 2001 році утворено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт». На даний час будинок перебуває в комунальній власності і знаходиться на обслуговуванні ОСББ «Комфорт». Станом на 01.01.2013 рокуза даними ЧООБТІ право власності на квартиру АДРЕСА_3 не зареєстроване. Оплату за квартиру вносить вчасно і в повному обсязі. З метою реалізації свого права на приватизацію квартири він звернувся до Черкаської міської ради із заявою про передачу йому у власність даної кватири. Листом № 33 від 24.04.2024 року Департамент економік та розвитку Черкаської міської ради повідомив його, що для приватизації квартири йому необхідно надати копії документів в тому числі і копію ордера. Листом № 166-р/05-08 від 09.05.24 Архівний відділ Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради повідомив, що документи з основної діяльності ВАТ «Черкасихімременерго» на зберігання до Державного архіву Черкаської області не надходили.

Листом № 169, 173-р від 14.05.2024 року Архівний відділ Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради повідомив, що документи з основної діяльності ВАТ «Черкасихімременерго» на зберігання до архіву відділу Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради не надходило. Таким чином, копію договору він надати не може.

Просить визнати за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_3 за відсутності ордера на квартиру.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.06.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Представник відповідача Черкаської міської ради Птуха В.І. в судове засідання не з`явилася, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. 01.07.2024 року до суду скеровано відзив на позовну заяву в якому вказує, що з позовної заяви не вбачається, яким чином Черкаська міська рада не визнає або оспорює права позивача, оскільки згідно відповіді Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 24.04.2024, наданої позивачем, вбачається, що позивачу було запропоновано подати копію ордера про надання жилої площі, як це передбачено п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян. Саме тому вважають, що Черкаська міська рада ніяких прав позивача не порушувало і як зазначає сам позивач, ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_3 надавався підприємством «Черкасихіменерго». Більше того, у Черкаської міської ради відсутній вищезазначений ордер.

Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Норми ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлюють, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають у черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 1984 року, що підтверджується відпвідною відміткою в їх паспорті громадянина України.

Рішенням Виконавчого комітету Соснівської районної ради народних депутатів м. Черкаси № 157 від 31.03.1986 року гуртожиток для малосімейних по АДРЕСА_2 передати на баланс підприємства «Черкасихімременерго» та дозволено ввести в експлуатацію.

Позивач в позові вказує, що в 1989 році він разом із дружиною ОСОБА_2 на підставі ордера заселився в квартиру АДРЕСА_3 та зареєстровані за вказаною адресою.

Факт реєстрації ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 підтверджується відповідними відмітками в їх паспорті громадянина України.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої ОСББ «Комфорт», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , житлове приміщення складається з кімнат жилою площею 17,5 кв. на 9 поверсі 9-поверхового будинку.

Актом мешканців будинку, затверджений головою ОСББ "Комфорт" Шандуренком М.Д. від 18.03.2024 року підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_3 проживає сім`я ОСОБА_1 з 1989 року.

В подальшому рішенням Черкаської міської ради № 8-46 від 19.09.2001 року надано згоду ВАТ «Черкасихімременерго» на передачу в комунальну власність житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Рішенням Соснівської районної ради м. Черкаси № 23/22-4 від 21.03.2002 року надана згода на безоплатну передачу в комунальну власність територіальної громади Соснівського району будинку по АДРЕСА_2 .

На підставі рішення Соснівської районної ради м. Черкаси № 458 від 21.08.2002 року житловий будинок по АДРЕСА_2 прийнятий на обслуговування ВЖ РЕУ-2.

Наказом ВАТ «Черкасихімременерго» № 19 від 23.02.1998 року вирішено провести у повній відповідності з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизацію кварти і житловому будинку по АДРЕСА_2 громадянами України за їх власним бажанням, які там проживають, за винятком службових квартир.

Згідно інформації про реєстрацію права власності наданої КП «ЧООБТІ» від 07.03.2024 року № 51280 встановлено, що станом на 01.01.2013 року, право власності на квартиру АДРЕСА_3 ) не зареєстровано.

Довідкою об`єднання «Комфорт» підтверджується, що ОСОБА_1 , який проживає у квартирі АДРЕСА_3 та розрахувався за квартирну плату по 01.04.2024 року включно, боргу немає.

З матеріалів справи вбачається, що з метою реалізації свого права на приватизацію квартири ОСОБА_1 звернувся до Черкаської міської ради із заявою про передачу йому у власність вказаної кватири. Листом № 33 від 24.04.2024 року Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради повідомив, що для приватизації квартири йому необхідно надати копії документів в тому числі і копію ордера про надання жилої площі. У разі відсутності ордера здійснити приватизацію вищезазначеної квартири немає законних підстав. Також повідомили, що спори, що виникають при приватизації квартир та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Листом № 166-р/05-08 від 09.05.24 Державний архів Черкаської області повідомив, що документами ВАТ «Черкасихімременерго» на зберігання до Державного архіву Черкаської області не надходили.

Листом № 169, 173-р від 14.05.2024 Архівний відділ Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з приводу надання довідки щодо заселення квартири АДРЕСА_3 повідомив, що документи з основної діяльності ВАТ «Черкасихімременерго» на зберігання до них не надходили.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Частиною третьою статті 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 347/1370/19.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Частинами першою, третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Згідно зі статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

У рішенні у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), аналізуючи відповідність мотивування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Беєлер проти Італії»).

Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР (в редакції, чинній на час вселення позивачки до спірного житла) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Виходячи з зазначеної норми, підставою для звернення позивача з позовом до суду є порушені, невизнані або оспорювані його права, свободи чи законні інтереси будь-якою іншою особою.

Судом встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 є жилим приміщенням, не відноситься до службових, тому підлягає приватизації, оскільки належить на праві власності державі в особі Черкаської міської ради.

Вказану квартиру було надано ОСОБА_1 як працівнику підприємства «Черкасихімременерго» на склад сім`ї позивача та його дружини ОСОБА_2 , які були вселені та зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 з 19 квітня 1989 року. З часу вселення до вказаного житла позивачта його дружина постійно в ньому проживають, виконують обов`язки наймача житлового приміщення по оплаті житлово-комунальних послуг. Вказані обставин підтверджуються, даними паспорту позивача.

Під час розгляду справи факт законності вселення та проживання позивачки у спірному приміщенні гуртожитку сторонами не оспорювався. Проте за результатами розгляду заяви позивачу було повідомлено про неможливість приватизації спірного житла в зв`язку з ненаданням ордера.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із закономі є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі № 750/2176/17.

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках, вирішуються судом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У цій статті гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України»).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

В абзаці десятому пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог.

Відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 344/1350/21 (провадження № 61-12730св22) сформульовано правовий висновок, що спосіб захисту шляхом визнання права на приватизацію відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, якій спірне житло надано в порядку права на одержання житлового приміщення за місцем роботи, у спірному житлі особа разом з членами своєї сім`ї зареєстровані і тривалий час проживають, використовуючи приміщення як житло, право на безоплатну приватизацію житла ними не використано, іншого житла не мають.

Оцінивши зібрані у справі докази у сукупності, враховуючи, що позивач вселений у квартиру та зареєстрована на законних підставах, незаконність її тривалого (понад 35 років) проживання ніхто не оспорює, отже позивач набула права на приватизацію займаного житла.

Відсутність ордеру без законних підстав позбавляє позивача реалізувати своє право на приватизацію квартири, оскільки згідно законодавства ордер був підставою для вселення до житлового приміщення та реєстрації позивача компетентним органом, обов`язку зберігати ордер у наймача та членів його сім`ї законом не встановлено, отже позивач не має можливості надати ордер для цілей приватизації з незалежних від нього причин.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність позивачем порушення його права на приватизацію займаного житлом, тому підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання за позивачем право на приватизацію квартири АДРЕСА_3 . Спосіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем не заявлено вимоги про відшкодування відповідачем судових витрат.

Керуючись ст. ст. 9-13, 17, 81, 200, 206, 258-259, 263-265, 352-354 ЦПК України, ст.41, 47 Конституції України, ст.9,61 ЖК, ст.345 ЦК України, Законами України "Про приватизацію державного житлового фонду", "Про місцеве самоврядуваня в Україні", суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право на приватизацію квартири АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлено 16 липня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Черкаська міська рада(адреса: м.Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 36, ).