Справа №735/28/24р.
Провадження по справі 2/735/68/2024р.

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 липня 2024 року смт. Короп

Коропський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Грушко О.П.

при секретарі - Хілько Н.В.

з участю прокурорів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури Чернігівської області, в інтересах держави в особі Коропської селищної ради до ОСОБА_4 , про відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та пояснили, що вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 31.01.2023 року ОСОБА_4 засуджено за скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 367 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на один рік. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного основного та додаткового покарання, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Цивільний позов пред`явлений прокурором в рамках кримінального провадження на суму 165000 грн. задоволено у повному обсязі. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 13.04.2023 року вищезазначений вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 31.01.2023 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін. Вищевказані судові рішення постановою Верховного Суду від 10.10.2023 року скасовано, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанції та ухвалено рішення про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України в редакції Закону України № 3207-УІ від 07.04.2011 року, у зв`язку із закінченням строків давності, визначених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КІ1К України закрито. Скасовуючи вирок Сосницького районного суду та ухвалу Чернігівського апеляційного суду при прийнятті вищевказаного рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов прокурора по суті не вирішувався. У постанові Верховного Суду від 10.10.2023 року зазначено, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду в порядку цивільного судочинства. А тому просять суд стягнути з відповідача на користь бюджету Коропської територіальної громади шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням у сумі 165 000 гривень.

Даний позов зареєстровано в суді 08.01.2024 року. Згідно ухвали Коропського районного суду Чернігівської області від 23.01.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче засідання. 31.01.2024 року відповідачем подано відзив на позов. 13.02.2024 року прокуратурою подано відповідь на відзив. 07.03.2024 року підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду. 11.06.2024 року стороною відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності і про відмову в позові. 02.07.2024 року прокуратурою подано заперечення на заяву про застосування строків позовної давності.

Представник позивача - Коропської селищної ради Лось Ю.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити.

Прокурори ОСОБА_2 та ОСОБА_1 позов підтримали і просять задовольнити. Заперечують проти застосування строків позовної давності, вважаючи, що поскільки відповідач перебував на виборній посаді місцевого самоврядування, трудовий договір з ним не укладався, на нього не розповсюджуються норми трудового законодавства.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги прокурора не визнали. Пояснили, що ОСОБА_4 , працюючи на посаді Коропського селищного голови, не був особою, відповідальною за дотримання вимог щодо цільового використання бюджетних коштів та збереження майна. Зазначені обов`язки було покладено на начальника відділу фінансово-господарського забезпечення ОСОБА_6 . А відповідальною особою за прийом причепа був визначений заступник селищного голови ОСОБА_7 . За наслідками розгляду кримінального провадження, Верховний Суд виніс Постанову, якою звільнив відповідача від кримінальної відповідальності. А постанова суду у кримінальному провадженні не передбачена ч. 6 ст. 81 ЦПК як судове рішення, що має преюдиційне значення для суду при вирішенні цивільно-правового спору. Також, заявили клопотання про застосування строків позовної давності, передбачених ст. 233 КЗпП, так як матеріальну шкоду, про яку йдеться у позові, спричинено при виконанні трудових обов`язків.

Заслухавши учасників, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 31.01.2023 року ОСОБА_4 засуджено за скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 367 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн., з позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на один рік. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного основного та додаткового покарання, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Цивільний позов пред`явлений прокурором в рамках кримінального провадження на суму 165000 грн. задоволено у повному обсязі (а.с. 18-23).

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 13.04.2023 року вищезазначений вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 31.01.2023 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін (а.с. 24-40).

Постановою Верховного Суду від 10.10.2023 року вказані вирок і ухвалу скасовано, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанції та ухвалено рішення про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України в редакції Закону України № 3207-УІ від 07.04.2011 року, у зв`язку із закінченням строків давності, визначених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КІ1К України закрито (а.с. 41-52).

У період часу, коли сталися події, що були підставою для звернення прокурора з цивільним позовом, відповідач працював на посаді Коропського селищного голови, що підтверджується вищезазначеними судовими рішеннями та визнається обома сторонами.

Несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, згідно вироку суду, відповідач допустив у період часу з 12.10.2018 по 16.10.2018 року.

Відомості в ЄРДР за даним фактом було внесено 19.04.2019 року.

А первісний позо до ОСОБА_4 подано 26.05.2021 року у підготовчому провадженні Сосницького районного суду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97168867).

Заперечуючи проти застосування строків позовної давності у даному спорі, прокурор стверджує, що на селищного голову не розповсюджуються норми трудового законодавства і за матеріальну шкоду, заподіяну ним при здійсненні своїх службових обов`язків, він має нести цивільно-правову відповідальність.

Проте, суд з таким твердженням погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»: Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно ст. 3 Закону: Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до ст. 7 Закону: На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Слід зазначити, що ні Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування», ні Кодекс законів про працю України не містять прямої вказівки про те, що дія норм трудового законодавства не поширюється на посадовців, що обіймають виборні посади в органах місцевого самоврядування.

Одним з аргументів прокурора проти застосування щодо відповідача норм трудового законодавства є те, що на думку прокурора, обіймаючи виборну посаду він не набув статусу працівника, так як з ним не укладався трудовий договір.

Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України видало спеціальний Лист від 19.10.2020 р. N 3512-06/63256-09 з питань оформлення трудових відносин із сільським (селищним) головою, де вказало: Частиною третьою статті 7 Закону України від 07.06.2001 N 2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон N 2493) визначено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється, серед іншого, дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Згідно із законодавством про працю з сільським, селищним, міським головою укладається строковий трудовий договір, який закінчується чи продовжується з настанням певної події, а саме оголошення результатів голосування на першому пленарному засіданні ради.

Та обставина, що Коропська селищна рада проігнорувала законодавчу вимогу про необхідність укладення трудового договору з новообраним селищним головою, не спростовує того факту, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з нею, і явно сталося не з його вини.

Отже, суд приходить до висновку, що матеріальна шкода, про яку йдеться у позові, завдана працівником при виконанні службових (а отже і трудових) обов`язків.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України: Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Згідно ст. 233 КЗпП України: Для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою

цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу.

Верховний Суд у Постанові від 19 квітня 2023 року справа № 483/242/20 провадження № 61-10664ск22 дійшов таких правових висновків: «Частиною третьою статті 233 КЗпП України визначено, що для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Встановивши, що з моменту складання акту про нестачу (червень 2017 року) до дня пред`явлення позову (лютий 2020 року) пройшов визначений частиною третьою статті 233 КЗпП України річний строк, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Інституту ВМС НУ «Одеська морська академія». Доводи заявника про те, що Інститут звернувся до суду вчасно, протягом року з моменту отримання постанови про закриття кримінального провадження, є безпідставними, оскільки положенням частини третьої статті 233 КЗпП України чітко визначено, що пред`явлення такого позову можливе саме з дня виявлення заподіяної працівником шкоди».

Відповідно до ст. 256 ЦК України: Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суд відхиляє посилання прокурора на вимоги ст. 265 ЦК України, відповідно до якої: Якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.

Зазначена норма закону застосовується у разі подачі первісного позову (у кримінальному провадженні) у межах строку позовної давності.

Як зазначалося вище, первісний позов подано прокурором 26.05.2021 року з пропуском строку позовної давності, визначеної ст. 233 КЗпП України.

За таких обставин, у позові прокурора слід відмовити через пропуск позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

У позові керівника Новгород-Сіверської окружної прокуратури Чернігівської області (м.Новгород-Сіверський, Чернігівської області, вул. Замкова, 9А, код ЄДРПОУ ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в інтересах держави в особі Коропської селищної ради (вул. Кибальчича, 1 смт Короп, Новгород-Сіверський район, Чернігівська обла, ) відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 12.07.2024 року.

Суддя: О. П. Грушко