КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ламбуцька Т.О.,

за участю:

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника

заінтересованої особи

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2024 року про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_2, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою, в якій, з урахуванням уточнень до заяви, просив:

- визнати виконавчий лист від 04.01.2024 у справі № 761/338/22 таким, що не підлягає виконанню, а саме з підстав - до виконавчого листа внесена резолютивна частина рішення, що не відповідає рішенню, яке було проголошено 28.11.2022 у судовому засіданні у справі 761/338/22 та не відповідає офіційному запису судового засідання (технічному запису), здійснений судом у порядку, передбаченому ЦПК України;

- визнати виконавчий лист від 04.01.2024 у справі № 761/338/22 таким, що не підлягає виконанню, з підстав - видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання;

- визнати виконавчий лист від 04.01.2024 у справі № 761/338/22 таким, що не підлягає виконанню, з підстав - розпочата процедура стягнення аліментів у подвійному розмірі за одним судовим рішенням.

Заяву обгрунтовано тим, що виконавчий лист від 04.01.2024 видано помилково, резолютивна частина судового рішення не відповідає рішенню яке було проголошено 28.11.2022.

Так, на робочій копії диску, що знаходиться в матеріалах справи, не зафіксовано судового розгляду, зокрема допиту свідків та проголошення судового рішення, а містить лише шуми.

Також, виконавчий лист від 04.01.2024 видано з порушенням процесуально-правових підстав, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа двічі з одного й того ж питання - оригінал виконавчого листа подавався 05.12.2022 заявником до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва.

Крім того, за виконавчим листом від 04.01.2024 відкрито виконавче провадження, та як наслідок розпочалася процедура безпідставного стягнення аліментів у подвійному розмірі - тобто у виконавчих провадженнях НОМЕР_3 та №73801191.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2024 заяву залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп. (т. 4, а.с. 16-20).

У квітні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення стосовно вимоги - визнання виконавчого листа від 04.01.2024 у справі № 761/338/22 таким, до якого внесена інформація, що не відповідає рішенню, яке було проголошено 28.11.2022 в судовому засіданні у справі № 761/338/22 та не відповідає офіційному запису судового засідання (технічному запису), здійснений судом у порядку, передбаченому ЦПК України.

Заяву обгрунтовано тим, що в ухвалі від 27.03.2024 судом першої інстанції не вирішено питання відповідності виконавчого листа № 761/338/22 від 04.01.2024 офіційному запису судового засідання (технічному запису), здійснений судом у порядку, передбаченому ЦПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.04.2024 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2024 було вирішено вимогу ОСОБА_4 щодо визнання виконавчого листа від 04.01.2024 у справі № 761/338/22 таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, зазначив, що положеннями розділу VI"Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) ЦПК України не передбачено вирішення заявленого ОСОБА_4 питання (т. 4, а.с. 88-90).

В апеляційній скарзі на ухвалу суду від 27.03.2024, заявник, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на помилковість та безпідставність висновку суду першої інстанції про те, що виконавчий лист від 01.12.2022 виданий лише в частині аліментів у межах платежу за один місяць.

Зазначає, що при ухваленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не врахував його доводів про те, що обидва виконавчі листи було передано до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для виконання та, як наслідок, відкрито два виконавчих провадження № 70481606 та № НОМЕР_4 для стягнення періодичних платежів за період "... починаючи з 10.01.2022).

При цьому, вказує, що, незважаючи на його клопотання, судом першої інстанції не було відтворено технічного запису з проголошенням судового рішення у справі № 761/338/22, яке мало місце 28.11.2022.

Щодо стягнутих з нього на користь заінтересованої особи витрат на правничу допомогу, вказує, що ОСОБА_6 не довела понесені витрати на правничу допомогу, а суд першої інстанції безпідставно встановив, що такі витрати були понесені у розмірі 3000 грн. 00 коп. (т. 4, а.с. 94-100).

В апеляційній скарзі на ухвалу від 25.04.2024, заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати виконавчий лист від 04.01.2024 у справі № 761/338/22 таким, до якого внесена інформація, що не відповідає офіційному запису судового засідання (технічному запису) 28.11.2024 у справі №761/338/22, здійснений судом у порядку, передбаченому ЦПК України.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не встановлював обставин, чи відповідає інформація, що внесена до виконавчого листа від 04.01.2024 офіційному запису судового засідання (технічному запису), здійснений судом у порядку, передбаченому ЦПК України, оскільки у судовому засіданні 25.04.2024 не відтворювався технічний запис судового засідання від 28.11.2022 (т. 4, а.с. 114-117).

У відзиві на апеляційну скаргу на ухвалу від 27.03.2024 заінтересована особа ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. В обгрунтування відзиву вказує, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки ним не встановлено визначених ч. 2 ст. 432 ЦПК України підстав, за наявності яких виконавчий лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, зокрема якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Також, у відзиві заінтересована особа просить стягнути з апелянта на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп., які пов'язані з розглядом апеляційної скарги на ухвалу від 27.03.2024.

У відзиві на апеляційну скаргу на ухвалу від 25.04.2024 заінтересована особа ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. В обгрунтування відзиву вказує, що ухвалою суду першої інстанції від 27.03.2024 було вирішено вимогу ОСОБА_4 щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже у суду першої інстанції не було підстав для ухвалення додаткового рішення у справі. При цьому, зазначає, що положеннями розділу ІVЦПК України "Процесуальні питання, пов`язані з виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) не передбачено вирішення заявленого ОСОБА_4 питання. Також, у відзиві заінтересована особа просить стягнути з апелянта на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп., які пов'язані з розглядом апеляційної скарги на ухвалу від 25.04.2024.

У судовому засіданні представник заявника підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо задоволення апеляційних скарг заперечував та просив залишити оскаржувані ухвали без змін.

Інша заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності державної виконавчої служби, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвал в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2022 позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходів ОСОБА_4 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи положення ст. 430 ЦПК України, суд вважав за доцільне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

У зв`язку з цим, Шевченківським районним судом м. Києва 01.12.2022 було видано виконавчий лист щодо негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, про що зазначено в останньому.

На підставі виконавчого листа від 01.12.2022 про стягнення аліментів, виданого Шевченківським районним судом м. Києва на виконання рішення від 28.11.2022 в частині негайного виконання рішення у межах суми платежу за один місяць, постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Коваленка Є.І. було відкрито ВП № 70481606 від 08.12.2022 про стягнення аліментів в частині негайного виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

При цьому, постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Коваленком Є.І. від 11.04.2023 ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №761/338/22 від 01.12.2022 про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць було закінчено з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2023 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2022 залишено без змін. Вказана постанова набрала законної сили.

04.01.2024 Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №761/338/22 на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2022 щодо стягнення періодичних платежів.

На підставі виконавчого листа від 04.01.2024 про стягнення аліментів постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Коваленка Є.І. від 16.01.2024 було відкрито ВП № НОМЕР_4.

Звертаючись з заявою до суду, заявник, як на підставу для її задоволення, посилався, серед іншого, на те, що виконавчий лист з одного й того ж питання було видано двічі, у зв`язку з чим розпочалася процедура безпідставного стягнення аліментів у подвійному розмірі.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 21.12.2023 у справі № 824/2/22, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Разом з цим законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпними, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.01.2023 у справі № 824/2/22.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24.06.2020 року у справі № 520/1466/14-ц та від 09.06.2022 у справі № 2-118/2001.

Разом з тим, будь-яких доказів, які б підтверджували відсутність обов`язку щодо сплати ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини доходів ОСОБА_4 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2022 і до досягнення дитиною повноліття, матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на те, що на підставі одного рішення суду було видано два виконавчі листи, внаслідок чого розпочата незаконна процедура стягнення аліментів у подвійному розмірі за одним судовим рішенням, колегія суддів відхиляє, адже, як вірно встановлено судом першої інстанції, виконавчий лист від 01.12.2022 видавався щодо негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, а виконавчий лист від 04.01.2024 був виданий на виконання рішення суду щодо стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, як вже зазначалося вище, постановою державного виконавця від 11.04.2023 виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №761/338/22 від 01.12.2022 було закінчено з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", а отже на виконанні у Шевченківському ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває лише одне виконавче провадження № НОМЕР_4 від 16.01.2024 про стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття, що також спростовує доводи апелянта про подвійне стягнення з нього аліментів.

Посилання апелянта на те, що виконавчий лист від 04.01.2024 видано помилково, а його резолютивна частина не відповідає рішенню, яке було проголошено 28.11.2022, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з виконавчого листа № 761/338/22 від 04.01.2024 та резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2022, останні є ідентичними.

Також, слід зауважити, що, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 не подавав до суду першої інстанції письмових зауважень щодо неповноти або неправильності технічного запису судового засідання та/або протоколу судового засідання від 28.11.2022 у відповідності до вимог ст. 249 ЦПК України (протягом п`яти днів з дня проголошення рішення у справі).

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви через відсутність визначених ч. 2 ст. 432 ЦПК України підстав, за наявності яких виконавчий лист від 04.01.2024 може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Щодо посилань апелянта на недоведеність ОСОБА_6 розміру понесених витрат, слід зазначити про їх безпідставність та надуманість, оскільки на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції на загальну суму 6000 грн. 00 коп. заінтересованою особою у відповідності до вимог ст.ст. 133, 137 ЦПК України було надано копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.07.2022, копію акту про підтвердження факту надання правничої допомоги від 26.03.2023 та копію Додаткової угоди № 3 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.07.2022.

Разом з тим, встановивши, що заявлений ОСОБА_6 розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_4 , є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також врахувавши клопотання ОСОБА_4 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню, до 3 000 грн. 00 коп.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відмову у задоволенні його заяви про ухвалення додаткового рішення, який викладено в оскаржуваній ухвалі від 25.04.2024, з огляду на наступне.

Як вбачається, ОСОБА_4 просив суд ухвалити додаткове рішення стосовно вимоги - визнання виконавчого листа від 04.01.2024 у справі №761/338/22 таким, до якого внесена інформація, що не відповідає рішенню, яке було проголошено 28.11.2022 в судовому засіданні у справі № 761/338/22 та не відповідає офіційному запису судового засідання (технічному запису), здійснений судом у порядку, передбаченому ЦПК України.

У свою чергу, згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

При цьому, як вбачається з ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2024, в останній було розглянуто вимогу ОСОБА_4 щодо визнання виконавчого листа від 04.01.2024 у справі 761/338/22 таким, що не підлягає виконанню з тієї підстави, що до виконавчого листа внесена резолютивна частина рішення, що не відповідає рішенню.

Таким чином, оскільки, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2024 було вирішено вимогу ОСОБА_4 щодо визнання виконавчого листа від 04.01.2024 у справі 761/338/22 таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення у справі, адже положеннями розділу VI ПРОЦЕСУАЛЬНІ ПИТАННЯ, ПОВ`ЯЗАНІ З ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ У ЦИВІЛЬНИХ СПРАВАХ ТА РІШЕНЬ ІНШИХ ОРГАНІВ (ПОСАДОВИХ ОСІБ) ЦПК України не передбачено вирішення заявленого ОСОБА_4 питання.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваних ухвал не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість постановлених судом ухвал.

Крім цього, наведені в апеляційних скаргах доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування ухвали суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування вимог заяв, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Отже, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвал, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а ухвал суду - без змін.

У зв`язку із залишенням апеляційних скарг без задоволення понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційних скарг) відшкодуванню не підлягають.

Разом з тим, як вбачається зі змісту відзивів заінтересованої особи ОСОБА_2 на апеляційні скарги, остання просить суд апеляційної інстанції: стягнути з ОСОБА_4 на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. 00 коп., які пов`язані з розглядом апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу суду першої інстанції від 27.03.2024; стягнути з ОСОБА_4 на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. 00 коп., які пов`язані з розглядом апеляційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу суду першої інстанції від 25.04.2024.

На підтвердження заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу заінтересованою особою до відзивів було додано аналогічні за своїм змістом докази, а саме: договір про надання правової (правничої допомоги) від 19.07.2022, додаткову угоду № 3 від 01.02.2024 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.07.2023, Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ОСОБА_2 , у зв'язку з розглядом справи №761/338/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25.04.2024 про відмову в прийнятті додаткового рішення у справі про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню; акт про підтвердження факту надання правничої допомоги (виконання робіт, надання послуг) від 28.06.2024 у зв`язку з розглядом справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25.04.2024 про відмову в прийнятті додаткового рішення у справі про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню; рахунок-фактура №02/2806/2024 від 28.06.2024.

При цьому, як вбачається, заінтересованою особою не додано до відзивів ані детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ОСОБА_2 , у зв`язку з розглядом справи №761/338/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2024 про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ані акт про підтвердження факту надання правничої допомоги (виконання робіт, надання послуг) у зв`язку з розглядом справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від від 27.03.2024 про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Так, згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України«Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, ціну позову та значення справи для сторони, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп., понесених у зв`язку з розглядом апеляційних скарг.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з заявника на користь заінтересованої особи витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. 00 коп., понесених у зв`язку з розглядом апеляційної скарги на ухвалу від 27.03.2024, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів понесення заінтересованою особою таких витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2024 року про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_6 , Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , м. Київ, місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 10 липня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова