печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача - не з`явився,

представника відповідача-1 - не з`явився,

представника відповідача-2 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві, про відшкодування моральної шкоди та збитків, завданих діями органів досудового розслідування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач-1, ДКС України), Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві, (далі - відповідач-2, ТУ ДБР у м. Києві), про відшкодування моральної шкоди та збитків, завданих діями органів досудового розслідування.

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що Другим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 10001036 від 19 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 357 КК України. Вважає, що йому завдано моральних страждань та збитків неналежним здійсненням органами досудового слідства розслідування кримінального провадження, зокрема, надмірною тривалістю досудового розслідування та його неефективністю. У зв`язку із чим, на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та статей 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просить стягнути 38 876,60 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків (покупка ліків, лабораторні дослідження, друкування документів) та моральну шкоду в розмірі 562 800,00 грн., яка виразилася у протиправній бездіяльності органів досудового розслідування.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 02 січня 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13 квітня 2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року відкладено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 01 серпня 2023 рокую

У серпні 2023 року від представника ТУ ДБР у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-2 вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог. Відзив обґрунтовано тим, що позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому шкоди внаслідок невнесення посадовими особами слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві відомостей до ЄРДР за заявою позивача, несвоєчасного розгляду його клопотань щодо виконання відповідних процесуальних дій, винесення постанови про відмову у визнанні його потерпілим та закриття постановою слідчого органу досудового розслідування кримінального провадження № 10001036; причинний зв`язок між зазначеними діями посадових осіб слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві та настанням наслідків, про які вказує позивач, відсутній.

Права позивача, на порушення яких останній посилався з підстав невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою, були відновлені шляхом оскарження бездіяльності слідчого в порядку, визначеному КПК України. Сам по собі факт, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зобов`язано уповноважену особу органу досудового розслідування внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, обставини якого викладені у заяві ОСОБА_1 , та скасування постанови слідчого органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження № 10001036, не підтверджує заподіяння шкоди позивачу, а також не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого органу досудового розслідування, яка виразилась у невиконанні чи несвоєчасному виконанні зазначених процесуальних дій та настанням шкоди.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено на 02 жовтня 2023 року.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив ТУ ДБР у м. Києві, у якій заявник зазначає про те, що доводи відповідача-2 про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого органу досудового розслідування та настанням шкоди не ґрунтуються на вимогах закону.

У жовтні 2023 року від представника ТУ ДБР у м. Києві надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . Зазначає про те, що посилання позивача на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», є помилковим, оскільки вказаний закон врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності; його дія не розповсюджується на позивача, потерпілих осіб, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб. Будь-які інші процесуальні дії слідчого можуть бути оскаржені до суду в порядку, визначеному КК України. ОСОБА_1 , звернувшись до суду з цим позовом, не надав доказів неправомірності будь-яких інших процесуальних дій (бездіяльності) відповідальної особи, тоді як оцінка таких дій не здійснюється в межах спору, ініційованого за правилами цивільного судочинства. Аргументи позовної заяви зводяться до незгоди позивача з процесуальними рішеннями та діями слідчого, вчиненими у кримінальному провадженні № 0001036 від 19 жовтня 2021 року, та не можуть свідчити про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Зазначив про те, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення 38 876,60 грн. у рахунок відшкодування матеріальних збитків, а саме, покупку ліків, лабораторні дослідження і друкування документів, оскільки не є підтвердженням причинно-наслідкового зв`язку встановленого позивачу діагнозу з діяльністю відповідача-2.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 січня 2024 року.

У січні 2024 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про доповнення позовної заяви, у якому позивач також просив визнати діяльність слідчих Ящука Т.М. та Максимович А.М. під час розслідування кримінального провадження № 0001036 від 19 жовтня 2021 року - неправомірною. Обґрунтував його тим, що бездіяльність слідчих під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0001036 від 19 жовтня 2021 року завдала йому душевних страждань та призвела до погіршення стану здоров`я.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року у справі оголошено перерву до 10 квітня 2024 року.

У квітні 2024 року від представника ТУ ДБР у м. Києві надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких, на думку відповідача-2, обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а також їх достатність і взаємний зв`язок в сукупності; правовідносини, які випливають із цих обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, на переконання ТУ ДБР у м. Києві свідчать про те, що позовні вимоги у цій справі, які спрямовані до ТУ ДБР у м. Києві, є необґрунтованими та безпідставними, а позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до довідки Печерського районного суду м. Києва судове засідання у справі, призначене на 10 квітня 2024 року, знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Дата наступного судового засідання 02 липня 2024 року.

У квітні 2024 року від представника ТУ ДБР у м. Києві надійшли додаткові пояснення у справі, у яких представник відповідача-2 просив суд залишити без розгляду клопотання позивача про долучення доповнення до позовної заяви, посилаючись на те, що зміна підстав або предмета позову можлива лише до початку розгляду справи по суті, тобто до того моменту, коли суд почне проголошувати позовну заяву. Ця норма спрямована на усунення зловживання процесуальним правом на зміну підстав або предмета позову. Заява, подана після початку розгляду справи по суті, залишається без розгляду і повертається позивачеві.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2024 року розгляд справи відкладено на 23 вересня 2024 року.

У вересні 2024 року від ОСОБА_1 надійшли до суду заперечення на додаткові пояснення відповідача-2, у яких позивач зазначив проте, що ТУ ДБР продовжує затягувати розслідування кримінального провадження № 0001036, фальсифікує документи, що викликає моральні страждання позивача.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Представник ДКС України у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань по суті спору до суду не надходило.

Представник ТУ ДБР у м. Києві у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Суд установив, що Другим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 10001036 від 19 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України. Відомості до ЄРДР внесені на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року (справа № 757/49028/19-к) за заявою ОСОБА_1 від 04 вересня 2019 року № 3-7524 з приводу можливих неправомірних дій окремих працівників Шевченківського УП ГУНП у м. Києві.

Так, 08 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого з клопотанням про визнання його потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні.

10 грудня 2021 року старший слідчий Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві Ящук Т.М. виніс постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 10001036 від 19 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України, мотивуючи її тим, що на даній стадії досудового розслідування не отримано достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про спричинення ОСОБА_1 якої-небуть шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2022 року справа № 757/7771/22-к у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві Ящука Т.М. від 10 грудня 2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 10001036 від 19 жовтня 2021 року відмовлено.

25 травня 2022 року старшим слідчим Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві Ящуком Т.М. прийнято рішення про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України.

16 червня 2022 року прокурором Другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури Коссом В.В. прийнято рішення про скасування постанови слідчого Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві Ящука Т.М. про закриття кримінального провадження.

30 червня 2022 року здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 10001036 від 19 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України доручено старшому слідчому Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві Максимовичу А.М.

Постановою слідчого ТУ ДБР Максимовича А.М. від 30 червня 2023 року кримінальне провадження № 10001036 закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року у справі № 757/47362/23-к постанову слідчого ТУ ДБР у м. Києві Максимовича про закриття провадження № 0001036 від 30 червня 2023 року скасовано, матеріали кримінального провадження повернуті ТУ ДБР у м. Києві для організації досудового розслідування (кримінальне провадження відновлено 20 лютого 2024 року, досудове розслідування триває).

Так, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогою про стягнення на його користь з відповідачів в якості відшкодування майнової шкоди в розмірі 38 876,60 грн. та моральної шкоди в розмірі 562 800,00 грн. як потерпілому в кримінальному провадженні № 0001036 внаслідок незаконної бездіяльності ТУ ДБР у м. Києві під час досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженні. Свої вимоги позивач обґрунтовує статтями 1173, 1174, 1176 ЦК України та статтями 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна (стаття 55 Конституції України).

У статті 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). В пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Збитками (майновою шкодою) є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повно обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі(стаття 22 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Такі способи захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб`єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також відповідно до статей 1173-1175 ЦК України така шкода відшкодовується незалежно від вини цих органів (осіб), і у таких справах суд, по-перше, має встановити невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам; по-друге, встановити, чи порушуються суб`єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Згідно статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, предметом доказування у даній справі є неправомірна бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР у м. Києві при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001036 від 19 жовтня 2021 року, факт нанесення такою неправомірною бездіяльністю відповідачів матеріальної та моральної шкоди позивачу у заявленому ним розмірі, наявність причинно-наслідкового зв`язку між нанесеною шкодою та бездіяльністю відповідачів, оскільки підставами відповідальності за шкоду, заподіяну незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури є шкода, незаконні дії, причинний зв`язок між незаконними діями та шкодою.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено що, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 10001036 від 19 жовтня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України, триває. Проте, доказів, які б відповідали вимогам, визначеним статтями 76, 77 ЦПК України, допущеної бездіяльності при здійсненні досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні з боку посадових осіб ТУ ДБР у м. Києві позивачем не надано.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, згідно зі статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

В силу приписів статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи викладене, суд звертає увагу, що до спірних правовідносин не може бути застосовано Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки ймовірна шкода позивачу завдана не внаслідок обставин, визначених цим Законом.

Також, суд зауважує, що підставами відшкодування шкоди за частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України є завдання шкоди фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Тому, до спірних правовідносин дані положення не застосовуються.

Згідно з пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Перераховані складові для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Судом не встановлено протиправної бездіяльності посадових осіб ТУ ДБР у м. Києві, яка знайшла би свій вираз у затягуванні досудового розслідування шляхом вчинення протиправної бездіяльності у кримінальному провадженні № 10001036 від 19 жовтня 2021 року. Сам факт винесення слідчими суддями процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано слідчого ТУ ДБР у м. Києві, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 10001036, вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність бездіяльності відповідачів.

Аналогічний висновок у схожих правовідносинах викладений і Верховним Судом у його постанові від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18).

В порушення вимог вищенаведених процесуальних норм, позивачем не доведено факт заподіяння йому шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб та наслідками, зазначеними позивачем у позові. При цьому, сам по собі факт наявності судового рішення про визнання дій ТУ ДБР у м. Києві неправомірними, за умови не доведення вищенаведених обставин, не являється достатньою підставою для висновку про наявність в справі підстав для стягнення на користь позивача майнової та моральної шкоди.

За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 56 Конституції України, статтями 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статтями 11, 15, 16, 18, 23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, статтями 2-13, 76 - 83, 141, 259, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві, про відшкодування моральної шкоди та збитків, завданих діями органів досудового розслідування - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 03.10.2024 року.

Суддя Є.С. Хайнацький