КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року місто Київ

справа №755/16166/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду, постановлену під головуванням судді Хромова О.О., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на його користь заборгованість у розмірі 298811,61 доларів США.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2007 року в розмірі 6 526 045,56 грн., а також стягнуто з кожного відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1 827,00 грн.

15 липня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року, в якій просив:

поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року;

скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року та призначити справу до розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку відмовлено.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог посилався на те, що поза увагою суду першої інстанції було залишено доказ ознайомлення представника відповідача ОСОБА_1 з матеріалами справи саме 24 червня 2024 року та відповідно дотримання строків для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Вказував, що у заяві про усунення недоліків від 05 серпня 2024 року він пояснив наявність виправлення в даті ознайомлення, тим, що, починаючи писати дату ознайомлення,представник відповідача ОСОБА_1 здійснив описку, яку одразу ж виправив в присутності працівника архівних справ Дніпровського районного суду міста Києва.

Зазначав, що працівник архіву суду, який супроводжував представника відповідача ОСОБА_1 під час знайомлення, вказав розписатись про ознайомлення зі справою на останній сторінці (обкладинці) справи.

Посилався на те, що в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що відповідача ОСОБА_5 не було належним чином повідомлено про розгляд справи судом, а також не було належним чином вручено копію оскаржуваного рішення.

Вказував, що заочне рішення було надіслане на поштову адресу відповідача ОСОБА_1 , однак у прізвищі адресата була допущена помилка, зокрема вказано - « ОСОБА_6 », замість « ОСОБА_6 ». Вказане свідчить про невиконання судом першої інстанції обов`язку щодо належного вручення судового рішення.

Вважає, що внаслідок помилки, допущеною працівником суду відповідачем ОСОБА_7 не було отримано копію оскаржуваного рішення до 07 серпня 2024 року. Окрім того, через відсутність належного повідомлення про розгляд справи остання взагалі не була обізнана про існування цієї судової справи.

Зазначав, що відносно того, що стосується тверджень суду про відсутність звернення за отриманням витягу із журналу обліку відвідувачів Дніпровського районного суду міста Києва (приміщення архіву), вважає останні безпідставними, адже при ознайомленні з матеріалами справи в архіві суду, представнику відповідача ОСОБА_1 не надавалось можливості розписатися в журналі, з чого останній може зробити висновок, що такий журнал в архіві суду ведеться з порушеннями правил діловодства.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про десь, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справи у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 , з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов'язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

«Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE,№15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Умовами проведення заочного розгляду справи відповідно до ст.224 ЦПК України у редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення було: у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ст.228 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення заочного рішення суду, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Частинами 2-4 статті 284 ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року визначено, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №361/161/13-ц зроблено висновок про те, що, незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент вчинення таких дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №2-3887/2009 погодилася з висновком Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленим у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №361/161/13-ц, про те, що процедура апеляційного оскарження визначається за процесуальними правилами, які діють на момент подання апеляційної скарги, а не на час ухвалення оскарженого рішення.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2015 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31 серпня 2015 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання на 16 вересня 2015 року о 17.00 год.

Судова повістка про розгляд справи на 16 вересня 2015 року о 17.00 год. була направлена відповідачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Однак конверт з повісткою повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно журналу судового засідання від 16 вересня 2015 року розгляд справи було відкладено на 12 жовтня 2015 року о 11.00 год.

В матеріалах справи міститься повістка на ім`я ОСОБА_1 про призначення розгляду справи на 12 жовтня 2015 року о 11.00 год. Однак доказів як направлення, так і отримання вказаної повістки відповідачем ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

12 жовтня 2015 року судом першої інстанції було ухвалено заочне рішення.

Згідно супровідного листа Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року копію заочного рішення було направлено відповідачу ОСОБА_1 , однак у прізвищі адресата була допущена помилка, зокрема вказано: « ОСОБА_6 », замість: « ОСОБА_6 ». Конверт з рішенням повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

07 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від01 грудня 2016 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задоволено частково, заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 скасовано, у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

15 липня 2024 року засобами поштового зв`язку представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про перегляд заочного рішення від 12 жовтня 2015 року по цивільній справі №755/16166/15-ц.

У поданій заяві представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року у справі №755/16166/15-ц та скасувати заочне рішенняю

На обґрунтування поважності пропуску строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення вказував на те, що відповідач ОСОБА_1 не була повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, копію заочного рішення не отримувала.

Зазначав, що він, як представник ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами даної справи 24 червня 2024 року, про що у справі є відповідна розписка. До заяви представником долучено фотокопію розписки представника адвоката Юрченка К.І. про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, шляхом надання суду доказів на підтвердження дотримання заявником процесуального строку на подачу такої заяви.

Залишаючи заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи міститься відмітка (розписка) про ознайомлення з матеріалами справи адвокатом Юрченком К.І., однак у зазначеній даті ознайомлення міститься виправлення. Вказане виправлення вчинено шляхом нашарування рукописних знаків (у даному випадку цифр), а не шляхом закреслення неправильної дати та одночасного зазначення правильної. Будь-яких інших документів, на підтвердження дати фактичного ознайомлення з матеріалами справи та із змістом заочного рішення представник заявника не надав.

05 серпня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав заяву про усунення недоліків, в якій вказував на те, що із матеріалами справи №755/16166/15-ц, в тому числі із заочним рішенням від 12 жовтня 2015 року, останній ознайомився 24 червня 2024 року, однак при проставленні дати такого ознайомлення допустив описку та у присутності працівника суду здійснив відповідне виправлення.

Зазначав, що заочне рішення відповідач ОСОБА_1 так і не отримала, а тому з метою виконання ухвали суду від 29 липня 2024 року про залишення заяви без руху та фіксації моменту перебігу строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, 05 серпня 2024 року він звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про отримання повного тексту заочного рішення від 12 жовтня 2015 року по справі № 755/16166/15-ц, заява від 05 серпня 2024 року зареєстрована канцелярією 05 серпня 2024 року.

Вважає, що строк на подачу заяви слід обчислювати саме від дати вручення повного тексту судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б підтверджували дату ознайомлення представника ОСОБА_1 - адвоката Юрченка К.І. з матеріалами справи №755/16166/15-цсаме 24 червня 2024 року, а копію заочного рішення від 12 жовтня 2015 року по справі №755/16166/15-ц отримано після звернення до суду із відповідною заявою про перегляд такого заочного рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб'єктивні, а об'єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Поважні причини - це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

При вирішенні питання про поновлення строків, суд враховує процесуальну поведінку особи, обізнаність особи про розгляд справи у суді, поважність причин, якими обґрунтовується пропущення встановленого законом строку, та їх доведеність, тривалість пропущеного строку, сутність доводів та інші обставини, які мають істотне значення.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №439/1493/15-ц та від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, копію заочного рішення також не було їй вручено належним чином.

Як вбачається з довідкового листа до справи, в ньому міститься відмітка (розписка) представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про ознайомлення з матеріалами справи 24 червня 2024 року. У зазначеній даті ознайомлення міститься виправлення.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказував також на те, що копії заяви про ознайомлення із матеріалами справи з відміткою про її реєстрацію саме 24 червня 2024 року представник відповідача не надав, доказів про звернення за отриманням витягу із журналу обліку відвідувачів Дніпровського районного суду міста Києва (приміщення архіву) саме за 24 червня 2024 року також не надав.

Представник відповідача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснила, що працівник архіву суду, який супроводжував представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 під час знайомлення, вказав представнику відповідача розписатись про ознайомлення зі справою на останній сторінці (обкладинці) справи. При цьому вчинити якісь інші записи наприклад, розписатись в журналі ознайомлень з матеріалами справи, розписатись на заяві про ознайомлення представнику відповідача не було запропоновано. Представник відповідача слідував усім вказівкам щодо правил діловодства, які склались в архіві Дніпровського районного суду міста Києва та відповідно останній не може відповідати та контролювати належне ведення діловодства в суді, оскільки це є виключною компетенцією самого суду.

Практика ЄСПЛ передбачає, що встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №1227/8971/2012).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів звертає увагу на те, що неналежна організація роботи суду, не може бути перешкодою для реалізації учасниками справи їх процесуальних прав та обов`язків.

Отже, посилання суду першої інстанції на те, що матеріали справи не містять доказів про ознайомлення відповідача ОСОБА_1 з матеріалами справи саме 24 червня 2024 року не відповідають дійсності.

А відтак, суд першої інстанції вказаних обставин не врахував, внаслідок чого, відмовляючи представнику відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та, залишаючи його заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, допустив порушенням норм процесуального права.

Крім того, залишення судом заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 без розгляду унеможливлює подачу відповідачем ОСОБА_1 , апеляційної скарги, тобто позбавляє її конституційного права на оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: