КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8219/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Назаренко Ірини Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року у складі судді Катющенко В.П.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом у якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15.10.2019 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.05.2019 і до досягнення дитиною повноліття, на в твердій грошовій сумі 5 000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття; рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання; відшкодувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу.

Позов обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2019, від якого сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Донька наразі проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15.10.2019 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.07.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Проте розмір аліментів, які стягуються з відповідача в умовах воєнного стану в країні, збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, недостатні для матеріального утримання спільної дитини, що ставить її у скрутне матеріальне становище.

На даний час неповнолітня донька навчається в загальноосвітній школі № 103 м. Києва, відвідує платні (приватні) навчальні та розвивальні групи та гуртки, а тому неповнолітня донька потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому.

Відповідач залишив дитину без належної батьківської уваги, а також ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні спільної дитини. Також, відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги не дає.

Нині відповідач проживає в Польщі, постійно постить на своїй сторінці в соціальних мережах сите та розкішне життя, що спростовує надану інформацію відповідачем інформацію щодо свого доходу, бо на дохід у заявлені 8 540 грн таке розкішне життя, навіть закордоном не можливе.

Вказує, що довідкою № 08-197/23-Д від 11.08.2023 відповідач працює з 27.04.2023 у ТОВ "УКРПРОФІГРУП" на посаді електромеханіка й попри активні воєнні дії зі сторони країни агресора залишив у небезпеці свою неповнолітню дитину жити у війні та поїхав закордон, участі в розвитку, в вихованні та житті дитини не приймає.

Розмір аліментів на момент складення позовної заяви становить 1 718 грн, що не може задовольнити гідний розвиток та утримання дитини відповідного віку, які теж виплачуються нерегулярно із затримками.

Позивач самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітню дитину, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного утримання неповнолітньої доньки.

На даний час вона працює і отримує дохід 7 500 грн. Неодноразові прохання стосовно допомоги у матеріальному забезпечені були без результативними. Між сторонами не досягнуто домовленостей щодо обов`язку утримувати неповнолітню дитину, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, остання звертається до суду із вимогою про збільшення розміру аліментів.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Назаренко І.С. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вказано, що відповідач отримує значно більший дохід, оскільки фактично отримує заробітну плату за фактичним місцем роботи ТОВ "УКРПРОФІГРУП" та працюючи за кордоном.

Зазначає, що суд не розглянув питання про витребування доказів з ДПС України про отримання відомостей перетину кордону України відповідачем без зазначення причин такої відмови у рішенні суду. Відсутня і окрема ухвала щодо порушення вказаного питання.

Також звертає увагу суду на те, що перебування відповідача підтверджено ти, що він не подавав відзив, а поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення сторін, що свідчить про упереджений розгляд судом позовної заяви.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2014, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2019 (а.с. 7, 10-11).

Під час шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26.02.2015 (а.с. 8).

Установлено, що позивачка разом із неповнолітньою донькою, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6,9).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2019 у справі № 755/12037/19 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29.07.2019 і до досягнення дитиною повноліття (тобто до 19.02.2023).

Згідно довідки ТОВ "УКРПРОФІГРУП" № 08-197/23-Д від 11.08.2023, ОСОБА_2 працює в ТОВ "УКПРОФІГРУП" на посаді електромеханіка та його дохід за період з 27.04.2023 по 3.07.2023 склав 26 474 грн (а.с. 17).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з підстав його не доведеності.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з частиною першою 183СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Із положень частини першої статті 184 СК України слідує, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як передбачено частиною першою статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості один із батьків має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дітей можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У такому випадку частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, а також тверда грошова сума аліментів визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Розмір аліментів має забезпечувати гармонійний розвиток дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний врахувати ряд обставин, а саме матеріальний та сімейний стан платника аліментів і дітей.

Підставою для зміни розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, є доведеність у судовому засіданні суттєвої зміни (погіршення або покращення) матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Така зміна обставин має настати після того, як суд визначив первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення статті 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 СК України "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 СК України "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, в силу статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, та навпаки).

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Указаний правовий висновок підтриманий Верховним Судом у постановах від 30 червня 2020 року (справа № 343/945/19), від 12 січня 2022 року (справа № 545/3115/19), від 22 серпня 2022 року (справа № 712/6313/21).

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року (справа № 759/22898/20) зазначено, що у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги для зменшення розміру аліментів. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів позивач посилається на те, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, а матеріальне становище відповідача значно покращилося.

Однак на підтвердження вказаних обставин, позивачем надано було лише частину доказів, на які вона посилається в позові, які не дають підстави вважати, що у неї погіршилося матеріальне становище.

Як убачається зі справи, аліменти на користь спільної доньки сторін стягуються з відповідача на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2019 у справі № 755/12037/19.

Вказане рішення суду позивачка не оскаржувала.

Відповідно до судової практики ЄСПЛ суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу найкращим інтересам дитини.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків та те, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище інших дітей.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх, передбачених законом, підстав для збільшення аліментів на дитину.

Доводи позивачки про покращення матеріального стану у відповідача спростовуються матеріалами справи.

При цьому відхиляються й доводи про неповно з`ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки згідно з положеннями ст. 12, ч. 2 ст. 13, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації передбачених цим Кодексом прав, натомість у апеляційній скарзі не зазначено жодного факту відсутності сприяння суду стороні скаржника у наданні доказів, які містять інформацію щодо предмету доказування.

А тому посилання в апеляційній скарзі про не вирішення питання про витребування доказів з ДПС України про отримання відомостей перетину кордону України відповідачем є безпідставними.

Відхиляються колегією суддів й доводи скарги стосовно відмови суду у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення сторін, оскільки районний суд обґрунтовано з урахуванням положень ст. 279 ЦПК України відмовив у задоволенні такого клопотання.

При цьому колегія суддів враховує, що позивачем не наведено доводів, які б слугували підставою для розгляду справи з викликом сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а тому понесені ним судові витрати у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Назаренко Ірини Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: