Справа № 578/939/24
провадження №2/578/313/24
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2024 року селище Краснопілля

Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Зері Ю.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, , в особі представника - адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни, АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 59802 грн,

установив:

20.09.2024 позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в особі представника Городніщевої Є.О. звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 59802 грн, з яких 20000 грн заборгованість за кредитом, 15922 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, 23880 грн - нараховані позивачем відсотки на 60 календарних днів; покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 16.09.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №5937846 про надання споживчого кредиту. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача строком на 360 днів з відповідною процентною ставкою. У період з 15.09.2022 по 24.09.2023 відповідач здійснював оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі 28853 грн. 25.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Заборгованість відповідача за кредитним договором склала 35922 грн, де 20000 грн - сума кредиту, 15922 грн - сума процентів за користування кредитом. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення повідомлення на його електронну пошту. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором не сплачена і складає 59802 грн, з яких 20000 грн - тіло кредиту та 23880 грн - нараховані проценти.

Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 01.10.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.

07.10.2024 від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 08.10.2024 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, зобов`язано позивача надати обґрунтовані письмові пояснення щодо складових заборгованості з огляду на розмір заборгованості, переданої за договором факторингу, задоволено клопотання позивача про витребування доказів з АТ КБ «Приватбанк» та витребувано від АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_2 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а також підтвердження факту зарахування коштів 16.09.2022 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк» у сумі 20000 грн від ТОВ «Авентус Україна» (); судове засідання призначено на 30.10.2024, яке у подальшому було відкладено до 22.11.2024.

На виконання вимог судової ухвали від 08.10.2024 АТ КБ «Приватбанк» повідомило, що дійсно на ім`я ОСОБА_1 у банку було емітовано картку № НОМЕР_3 , на яку 16.09.2022 здійснено переказ коштів на суму 20000,00 грн, інформація про платника відсутня.

Представник позивача у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позові заявляла про розгляд справи за її відсутності у разі неподання відповідачем відзиву на позов.

Відповідач відзиву на позов не подав, у судове засідання не прибув, про дату час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової кореспонденції на встановлену адресу його реєстрації, судові повістки повернуті на адресу суду з відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою, відтак відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи з урахуванням положень частини восьмої статті ті 128 ЦПК України.

Неявка сторін та їх представників не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 16.09.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №5937846 про надання споживчого кредиту.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача строком на 30 днів з відповідною процентною ставкою.

Даний факт підтверджується відомостями, наданим на виконання вимог судової ухвали АТ КБ «Приватбанк», про те, що 16.09.2022, тобто у день укладення кредитного договору, на банківську картку відповідача був зарахований переказ у розмірі 20000,00 грн, що відповідає розміру кредиту.

Згідно доданого позивачем розрахунку заборгованості у період з 16.09.2022 по 24.09.2023 вбачається, що відповідачем здійснено оплати на рахунок ТОВ «Авентус Україна» у розмірі 28853 грн, які були спрямовані на оплату процентів за користування грошовими коштами.

25.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору, зокрема, права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Заборгованість відповідача за кредитним договором склала 35922 грн, з яких 20000 грн - сума кредиту, 15922 грн - сума процентів за користування кредитом.

Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023, позивачеві було передане право грошової вимоги до боржника за кредитним договором 5937846 на суму заборгованості, яка становить 35922,00 грн та складається з 20000,00 грн основного боргу та 15922,00 грн заборгованості за відсотками.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту . Проте відповідач так і не сплатив вказану в повідомленні суму заборгованості за кредитним договором.

Як зазначив позивач станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем по кредитному договору не сплачена і становить 59802 грн, з яких 20000 грн - тіло кредиту та 23880 грн - нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів за період 15.01.2023 по 15.03.2023.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення цивільного законодавства, які регулюють питання виконання зобов`язань, відповідальності за порушення зобов`язання, а також питання, пов`язані з кредитом.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин.

Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статті 12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України.

Згідно частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що кредитний договір № 5937846 від 16.09.2022 укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Встановлено, що відповідач у порушення умов кредитного договору своєчасно, у порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув.

За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1082 даного Кодексу боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Як встановлено судом, позивачем, який набув права грошової вимоги, на електронну пошту відповідача було направлено повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні та про порядок погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Відтак навіть за умови, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги від позивача, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані у договорі позики, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався вчасно повернути позику, сплатити відсотки за користування кредитом у порядку, визначеному цим договором.

Однак всупереч умовам укладеного кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання та кредитні кошти не повернув.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В силу зазначеного вище саме на позивача як на нового кредитора у зобов`язанні покладено обов`язок довести суду факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем суми кредиту та прострочення зобов`язання, а на відповідача - обов`язок довести належне виконання договірних зобов`язань чи спростувати розмір існуючої заборгованості у разі заперечення проти вимог позивача, або ж право визнати позовні вимоги повністю чи частково.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, доказів на підтвердження безпідставності позовних вимог не подав, не довів незаконності вимог позивача.

Натомість належними і допустимими доказами позивач довів суду, що на виконання умов договору первісний кредитор надав відповідачеві позику у розмірі 20000 грн, у той час як відповідач доказів повернення ні позивачеві, ні первісному кредитору вказаної суми коштів не надав, що є підставою для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 20000 грн основного боргу.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 23880 грн суми заборгованості за нарахованими позивачем відсотками, суд вважає таку позовну вимогу безпідставною, адже згідно доданого до матеріалів справи Витягу з реєстру боржників як Додатку 1 до Договору факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023 до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги до відповідача в розмірі 35922 грн, з яких 20000 грн - сума кредиту, 15922 грн - сума процентів за користування кредитом. Разом із підписанням цього додатку новий кредитор засвідчив, що наведений у ньому розрахунок заборгованості його повністю задовольняє, є належним підтвердженням суми грошових вимог до боржника, права за якими відступаються згідно з договором відступлення права вимоги від 25.09.2023, та засвідчив відсутність у нього претензій щодо даного розрахунку.

Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 15922 грн.

Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне.

За змістом частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що 26.08.2024 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Городніщевою Єлизаветою Олегівною укладено договір №26/08-2024 про надання правової допомоги.

Відповідно до прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) згідно Договору №26/08-2024 від 26.08.2024 вартість послуг з надання правової допомоги (консультації, складання процесуальних документів, підготовка та подання позову) складає 10 000 грн.

Судом врахований висновок Верховного Суму, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду.

Дослідивши наданий у якості доказу на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу рахунок на оплату № 4476-06/09-2024 від 06.09.2024, судом встановлено, що до складу витрат включена вартість підготовки адвоката до судових засідань, участь у судових засіданнях у розмірі 1000,00 грн, водночас справа розглядалась за відсутності сторін у судовому засіданні, у тому числі й з урахуванням позиції адвоката, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку оплати позивачеві витрат на вказану суму.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1455,14 грн, а також витрати по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6007,00 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 12, 76, 81, 141, 142, 206, 247, 265, 268, 273, 274, 279, 280-289, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в особі представника позивача - адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 59802 грн, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, , заборгованість за кредитним договором №5937846 від 16.09.2022 у розмірі 35922 грн, у тому числі 20000 грн основного боргу, 15922 грн заборгованості за нарахованими відсотками; 1455,14 грн витрат по сплаті судового збору та 6007,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В іншому відмовити.

Видати виконавчий лист після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Краснопільський районний суд Сумської області до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Ю.О. Зеря