справа № 757/43/23-ц
головуючий у суді І інстанції Аксьонова Н.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, передані ОСОБА_1 в якості забезпечувального платежу (авансу), у розмірі 182 792,67 грн, з яких: 84 900 грн - сума забезпечувального платежу; 84 900 грн - сума штрафу згідно п.7 попереднього договору; 1 632,87 грн - 3% річних; 11 359,80 грн - сума інфляційного збільшення суми боргу, а також судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 18 лютого 2022 року між ним та ОСОБА_1 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М.

Згідно з п. 1 вказаного договору, сторони зобов`язалися у майбутньому, на умовах, що обумовлені договором та в строк до 25 березня 2022 року включно укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, інформація про яку наведена в п.2 вказаного договору. Відповідно до п.3 вказаного договору з метою виконання умов попереднього договору щодо укладення у майбутньому основного договору та в рахунок виконання зобов`язання з оплати вартості нерухомого майна ОСОБА_2 передав відповідачу забезпечувальний платіж у сумі 84 900 грн, що на момент підписання попереднього договору було еквівалентно 3 000 доларів США.

Однак, в обумовлений строк, відповідачем не було підготовлено необхідних для продажу документів, перелічених в п.9 попереднього договору, позивача не було повідомлено про дату, місце і час його укладення, внаслідок чого основний договір купівлі-продажу так і не був укладений. При цьому, безпосередньо з продавцем позивач контакту не мав, оскільки угоду проводив ріелтор, який на телефон не відповідав, у зв`язку з чим претензія щодо повернення коштів була направлена відповідачу на його зареєстровану адресу місця проживання та на його сторінку у Фейсбуці.

Крім того, відповідно до наявної офіційної інформації нотаріус, у якого повинна була бути оформлена дана угода в період війни не працював та не працює, що підтверджується інформацією з сайту переліку затверджених нотаріусів, які працюють в період війни.

Відповідно до п.7 попереднього договору, якщо у термін до 25 березня 2022 року Сторона-1 ( ОСОБА_1 ) відмовиться від укладення Основного договору, то Сторона-1 повертає суму платежу, яку нею було отримано в порядку виконання п.3 попереднього договору Стороні-2, та додатково сплачує штраф у розмірі 100% від суми, переданої в якості забезпечувального платежу.

Таким чином, на переконання позивача ОСОБА_1 мав повернути ОСОБА_2 отриману в порядку п. 3 попереднього договору суму платежу у розмірі 84 900 грн, штраф у такій же сумі - 84 900 грн, а також на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму 182 792 гривні 67 копійок заборгованості за попереднім договором від 18 лютого 2022 року з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 827 гривень 93 копійки в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Не погоджуючись із указаним рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Щербатюк Н.В. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідач не заперечує факту укладення попереднього договору наслідком чого мало слугувати укладення основного договору купівлі-продажу квартири. Проте, інші факти, які були викладені у позовній заяві є викривленими, а деякі з них не відповідають дійсності.

Із наданих відповідачем доказів вбачається, що позивач просив повернути забезпечувальний платіж при цьому не укладаючи договір з відповідачем, а в майбутньому, коли закінчиться вторгнення РФ можливо укласти договір.

Звертає увагу, що саме даними діями позивач порушив п. 3 попереднього договору, за змістом якого: «Невиконання Стороною-2 умов даного договору, в тому числі не укладення зі Стороною-1 Основного договору в строк зазначений у п.1 даного договору, тягне за собою такі наступні наслідки: сума, передана згідно п. 3 цього договору, Стороні-2 не повертається, а зараховується у якості штрафу у розмірі 100% від суми переданої згідно п. 3 цього договору».

Наголошує, що позивач в позовній заяві надав недостовірну інформацію стосовно всієї ситуації, яка склалась між ним та відповідачем.

З усіх перемовин, які велися в той час між позивачем і відповідачем, вбачається одне - відповідач всіма своїми діями намагався продати квартиру, а позивач просто хотів повернути кошти у вигляді забезпечувального платежу.

Вважає, що скаржником не було порушено п. 7 попереднього договору, який передбачав додатково сплату штрафу у розмірі 100% від суми переданої, згідно п. 3 даного договору, то і застосування даної штрафної санкції до скаржника не може застосовуватися.

Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та задовольнив вимогу щодо стягнення зі скаржника нарахування інфляційних втрат, 3% річних, які є безпідставними, оскільки вони стягуються у разі невиконаннязобов`язань, а аванс не може вважатися таким згідно Цивільного кодексу.

Також просить поновити строк для подачі доказів, які обґрунтовують позицію у справі, а саме: роздруківки скріншотів переписок ОСОБА_1 з ріелтором Євгеном, що здійснював супровід угоди, у месенджері Телеграм; роздруківки скріншотів переписок сторін у Фейсбук; копію довідки №318-06 від 8 липня 2024 року; копії сторінок паспорту для виїзду за кордон ОСОБА_1 , які підтверджують виїзд останнього за межі території України.

Вказує, що оскільки відповідач не брав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, так як він з травня 2022 року виїхав на постійне місце проживання в Республіку Узбекистан, оскільки підписав контракт з футбольним клубом «Рахtакоr», не мав змоги зважаючи на даний факт отримувати судову кореспонденцію, він був позбавлений подати будь-які докази для спростування позиції позивача.

16 вересня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Кійко О.В., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що посилаючись на переписку в телеграм з якоюсь особою, відповідно до якої «... покупці цікавляться поверненням задатку ....», представник позивача помилково ототожнює цю обставину з відмовою від укладення основного договору, оскільки питання щодо повернення забезпечувального платежу не має ніякого відношення до питання можливості укладення договору, так як наприклад покупець спитав про наявність такої можливості та при отриманні негативної відповіді він все ж таки мав право укласти основний договір в обумовлений строк.

Вважає, що в даному випадку не скільки важливо здійснення припущень чи уклав би позивач цей договір, скільки факт того, що відповідач не забезпечив можливості його укладення та не зафіксував навіть це, не кажучи про фіксацію факту відмови покупця від його укладення. Позивач, в свою чергу, міг тільки довести, що нотаріус взагалі не здійснював нотаріальну діяльність в ці дні, відповідач мав можливість надати суду докази підготовки до укладення договору, але не надав їх та взагалі підтвердив своєю апеляційною скаргою, що і не робив цього.

Вирішуючи клопотання сторони відповідача про поновлення строку для подачі доказів, які обґрунтовують позицію у справі, а саме: роздруківки скріншотів переписок ОСОБА_1 з ріелтором Євгеном у месенджері Телеграм; роздруківки скріншотів переписок сторін у Фейсбук; копії довідки №318-06 від 8 липня 2024 року; копії сторінок паспорту для виїзду за кордон ОСОБА_1 , які підтверджують виїзд останнього за межі території України колегія суддів враховує наступне.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Соломянського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено на 10 травня 2023 року. В той же час, матеріали справи не містять доказів отримання поштової кореспонденції суду відповідачем ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про неможливість надати докази до суду першої інстанції та вважає за належне долучити вказані докази на стадії апеляційного провадження.

Колегія апеляційного суду не може погодитись із доводами заперечень позивача про те, що сторона відповідача мала бути обізнаною про розгляд справи в суді вже внаслідок отримання досудової претензії, оскільки такі доводи не ґрунтуються на нормах процесуального закону.

Порядок повідомлення сторін про розгляд справи в суді врегульований главою 7 ЦПК України "Судові виклики і повідомлення".

Відповідно до ст. 128 ЦПК України в редакції, що була чинна на час звернення з цим позовом до суду, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є:

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Положеннями ч.13 наведеної статті також передбачено, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

У матеріалах справи відсутні дані щодо електронної адреси відповідача.

Згідно наявних у матеріалах справи доказів, на адресу відповідача були направлені копія ухвали про відкриття провадження у справі у цій справі (а.с. 35) та судова повістка-повідомлення про судове засідання в справі цивільній про те, що 20 вересня 2023 року об 11:00 годині відбудеться судове засідання (а.с. 61). Проте, відповідно до двох рекомендованих повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідні відправлення були повернуті з підстав: "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.57, 64).

Відповідно до усталеної судової практики відповідач формально вважається належним чином повідомленням.

Разом з тим, вирішуючи клопотання про долучення доказів відповідачем на стадії апеляційного провадження у справі, колегія апеляційного суду враховує надані стороною відповідача докази у підтвердження об`єктивних перешкод подати такі докази до суду першої інстанції. Так, відповідно до виданої довідки №318-06 від 08 червня 2024 року, за підписом генерального директора ФК "Рахtакоr" відповідач працює на посаді головного тренера футбольної команди з 29 червня 2022 року на підставі трудового договору, термін дії якого до 31 грудня 2025 року. Також до апеляційної скарги додано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон з відмітками виїзду за межі України.

Таким чином, доведено наявність об`єктивних причин неподання стороною відповідача доказів, оскільки відповідач не був обізнаний про розгляд справи за адресою фактичного місця перебування.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Щербатюк Н.В. просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується матеріалами справи.

Так, матеріалами справи встановлено, що стороною позивача направлялось на електронну адресу апеляційного суду клопотання про здійснення судового засідання, призначеного на 1 жовтня 2024 року в режимі відео конференції, яке ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року було задоволено.

Разом з тим, відповідно до протоколу судового засідання Київського апеляційного суду від 1 жовтня 2024 року, судове засідання у режимі відео конференції не відбулося з причин, які перешкоджали представнику позивача налаштувати відео зображення та звук.

Відповідно до ч.5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Колегія апеляційного суду також не встановила перешкод для розгляду справи, оскільки сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд забезпечив можливість розгляду справи стороною позивача в режимі відео конференції, позивач висловив своє ставлення до апеляційної скарги шляхом направлення на адресу апеляційного суду відзиву, у якому зокрема висловив своє ставлення до наданих стороною відповідача до апеляційної скарги доказів, оцінку яким буде надано в цій постанові у мотивувальній частині. Будь-яких клопотань про витребування нових доказів, призначення експертизи, виклику свідків тощо сторона позивача не заявила.

Ураховуючи наведене, апеляційним судом не встановлено обставин, які є перешкодою для розгляду справи у судовому засіданні, яке призначене на 01 жовтня 2024 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, як встановлено судом першої інстанції, 18 лютого 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М.

Згідно з п. 1 вказаного договору, сторони зобов`язалися у майбутньому, на умовах, що визначені договором та в строк до 25 березня 2022 року включно, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу квартири, інформація про яку наведена в п.2 вказаного договору.

У п. 2 договору визначено, що за основним договором сторона-1 (відповідач у справі) зобов`язується продати, а сторона-2 (позивач у справі) придбати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (два), квартира АДРЕСА_2 (двадцять шість), яка в подальшому за текстом іменується, як нерухоме майно.

Відповідно до п.3 вказаного договору з метою виконання умов попереднього договору щодо укладення у майбутньому основного договору та в рахунок виконання зобов`язання з оплати вартості нерухомого майна ОСОБА_2 передав відповідачу забезпечувальний платіж у сумі 84 900 грн, що на момент підписання попереднього договору було еквівалентно 3 000 доларів США.

Відповідно до п.7 попереднього договору, якщо у термін до 25 березня 2022 року сторона-1 ( ОСОБА_1 ) відмовиться від укладення основного договору, то сторона-1 повертає суму платежу, яку нею було отримано в порядку виконання п.3 попереднього договору стороні-2, та додатково сплачує штраф у розмірі 100% від суми, переданої в якості забезпечувального платежу.

Згідно із п. 8 попереднього договору також передбачено, що невиконання стороною -2 (позивачем) умов даного договору, в тому числі не укладення із стороною-1 основного договору в строк, зазначений у п. 1 даного договору, тягне за собою такі наступні наслідки: сума, передана згідно із п. 3 цього договору, стороні-2 не повертається, а зараховується у якості штрафу у розмірі 100% від суми, переданої згідно із п. 3 цього договору.

Як убачається із матеріалів справи, обидві сторони визнають та не заперечують факт укладення попереднього договору.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладання основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України).

Як убачається із наданих стороною відповідача до апеляційної скарги доказів у виді скріншотів, ще 18 лютого 2022 року відповідачем були передані ріелтору, що супроводжував угоду, необхідні для вчинення нотаріусом основного договору документи: паспорт, свідоцтво про одруження, ідентифікаційний код, витяги з державного реєстру та правоустановчі документи.

При цьому з 18 березня 2022 року сторона покупця почала ініціювати повернення завдатку, однак відповідачем підтверджено наміри щодо оформлення основного договору.

Далі повторно 20 березня 2022 року сторона покупця вимагали повернення завдатку.

Так, скриншот (англ. screenshot) це знімок екрана - зображення, отримане комп`ютером, що зображує дійсно те, що бачить користувач на екрані монітора. Це зображення створене із запису видимих елементів екрана комп`ютера або іншого візуального пристрою виведення інформації. Як правило, це цифрове зображення створюється операційною системою або спеціальним програмним забезпеченням, хоча може також бути зроблене за допомогою фотокамери або іншого приладу для перехоплення сигналу відео з виходу комп`ютера.

Тобто природа скриншоту, як доказу відноситься до електронного документу.

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у виді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. (ст.5 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг").

Так, відповідно до ч.1 ст.96 ГПК електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

У висновках з постанов ВС від 19 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 14 грудня 2021 року у справі № 910/17662/19, вказано - суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Також, ВС неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст.7 ЦК (постанови Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №914/2505/17, від 13 жовтня 2021 року у справі №923/1379/20, ухвала Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №914/1003/21).

У постановах від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19, від 18 лютого 2021 року у справі №442/3516/20 надані сторонами скріншоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. А у постановах від 17 квітня 2020 року у справі №905/2319/17, від 25 березня 2020 року у справі №570/1369/17, від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19, від 27 листопада 2019 року у справі №1540/3778/18 ВС дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.

Електронні докази повинні оцінюватися так само, як і інші види доказів, зокрема, щодо їх прийнятності, автентичності, точності та цілісності. Обробка електронних доказів не повинна бути невигідною для сторін або надавати несправедливу вигоду одній із них (преамбула "базові принципи" Керівництва).

В межах, прийнятних відповідно до національного законодавства та на розсуд суду, електронні дані повинні прийматися як автентичний доказ, допоки інша сторона не наведе відповідні обґрунтовані доводи на спростування цього. Достовірність електронних доказів презюмується до тих пір, поки немає розумних сумнівів у протилежному (пункти 21, 22 Керівництва).

Стороною позивача не було заявлено вимоги про витребування оригіналів електронних доказів. Хоч у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача і указує, що "переписка в телеграм велась із якоюсь особою", в той же час до відзиву на апеляційну скаргу додає свій варіант повної переписки, який відповідає наданій зі сторони відповідача переписці. Відтак, апеляційний суд надає оцінку інформації, наявній у наведеній переписці.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з ОСОБА_1 на користь позивача суму 182 792 грн 67 коп. заборгованості за попереднім договором від 18 лютого 2022 року з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами укладений не був у визначений попереднім договором про наміри строк, сторони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, переданий позивачем відповідачу забезпечувальний платіж в розмірі 84 900 грн є авансом, а тому має бути повернутий позивачу в тому розмірі, в якому він надавався. Також судом першої інстанції встановлено, що всупереч умовам вказаного договору, саме ОСОБА_1 свої зобов`язання за ним не виконав.

Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції погоджується частково з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Так із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли зобов`язання, які врегульовані ст. 635 ЦК України.

Оскільки між сторонами не було укладено договір купівлі-продажу, а вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, то передана грошова сума (забезпечуваний платіж) у розмірі 84900 грн є авансом, що підлягає поверненню.

Відповідний висновок суду першої інстанції є правильним.

В той же час умовами попереднього договору передбачено застосування забезпечення виконання зобов`язань, а саме неустойки у виді штрафу, що обумовлено у пунктах 7 та 8 попереднього договору.

Припинення встановленого попереднім договором зобов`язання відповідно до приписів ч. 3 ст. 635 ЦК України не припиняє умов попереднього договору щодо застосування визначеного сторонами виду забезпечення виконання зобов`язання, у даному випадку штрафу.

Відповідна судова практика є усталеною (див. постанову Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі №607/15301/18).

Зокрема, у наведеній постанові зазначено, що у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, може бути передбачена відповідальність сторін з того чи іншого питання, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій.

Водночас відповідно до положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії.

Умовами попереднього договору, що є предметом цього спору передбачено відповідальність як покупця, так і продавця.

Суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 не було виконано свої зобов`язання за попереднім договором, що унеможливило укладення основного договору.

При цьому, висновок суду першої інстанції ґрунтується виключно на тій обставині, що у термін до 25 березня 2022 року відповідач ОСОБА_1 відмовився від укладення основного договору. Мотивувальна частина оскаржуваного рішення взагалі не містить посилання на доказ, якими підтверджено ці обставини.

Матеріали справи не містять доказів, які свідчать, що саме ОСОБА_1 відмовився від укладення основного договору, оскільки саме така умова, визначена у п. 7 попереднього договору, як підстава для настання відповідальності для продавця.

Із наданих до апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу доказів вбачається, що продавець неодноразово підтверджував наміри щодо укладення основного договору та жодного разу не повідомляв покупця про відмову від укладення основного договору.

Матеріали справи не містять доказів у підтвердження заявлених у позові обставин про те, що продавець ОСОБА_1 не підготував необхідних для продажу документів. Матеріалами справи також спростовано доводи позову про те, що ріелтор не відповідав на телефонні дзвінки, оскільки до апеляційної скарги та до відзиву на апеляційну скаргу сторонами була надана переписка, із якої вбачається, що відбувалося спілкування між сторонами та ріелтором. Відповідно до наявних у справі скріншотів також встановлено, що стороною відповідача повідомлено про готовність документів для продажу станом на 23 люте 2022 року.

Не можна також визнати доведеними та обґрунтованими доводи позову про те, що обов`язком відповідача було повідомити про дату, місце і час укладення основного договору, оскільки умови попереднього договору таких зобов`язань саме стороною продавця не визначають.

Сам лише факт не укладення стороною-2 зі стороною -1 основного договору в строк, зазначений у п. 1 попереднього договору, є підставою для настання відповідальності у позивача, що прямо зазначено у п. 8 попереднього договору.

Як уже було встановлено у тексті цієї постанови, із наведеної сторонами переписки вбачається, що саме позивач, як покупець ще 18 лютого 2022 року почав ініціювати питання повернення завдатку, тобто відмовився від укладення основного договору.

Колегія апеляційного суду також не може погодитись із доводами позову, з якими погодився суд першої інстанції про те, що припинення діяльності нотаріуса після вторгнення російської федерації на територію України, є підставою для настання відповідальності саме продавця, оскільки умовами попереднього договору такої відповідальності продавця за дії нотаріуса не передбачено.

Крім того, сторони мали можливість узгодити заміну нотаріуса.

Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції доведеними матеріалами справи є обставини щодо відмови від укладення основного договору не сторони продавця, а саме сторони покупця, яким у цій справі виступає позивач.

З урахуванням наведеного та з урахуванням положення п. 8 попереднього договору невиконання стороною -2 (позивачем) умов даного договору, в тому числі не укладення із стороною-1 основного договору в строк, зазначений у п. 1 даного договору, тягне за собою такі наступні наслідки: сума, передана згідно із п. 3 цього договору, стороні-2 не повертається, а зараховується у якості штрафу у розмірі 100% від суми, переданої згідно із п. 3 цього договору.

Колегія апеляційного суду дійшла висновку, що сплачений позивачем аванс підлягає поверненню, однак, оскільки укладення основного договору відбулось внаслідок фактичної відмови покупця від укладення основного договору, тому відповідач має право на утримання сплаченої покупцем суми, саме як суми штрафу, що безпосередньо обумовлено сторонами попереднього договору. Тому підстави для задоволення позову в частині стягнення грошових коштів у розмірі 100% від суми, переданої за попереднім договором відсутні, оскільки така сума відповідає розміру штрафу, що виконує забезпечувальну функцію.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вказані обставини судом першої інстанції враховані не були.

Крім того, встановлення відсутності у відповідача обов`язку щодо повернення грошових коштів має наслідком відмову у задоволенні вимог щодо стягнення нарахованих позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України сум інфляційних нарахувань та 3% річних.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи викладене, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 741,90 грн, який підлягав сплаті за розгляд справи в апеляційному суді та був сплачений апелянтом, що підтверджується платіжною інструкцією від 29 липня 2024 року (а.с.108, Т.1).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 741 (дві тисячі сімсот сорок одну) грн 90 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба