Справа № 199/3521/24
(2/199/2084/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

16.07.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., за участі представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 . 02.04.2024 року на адресу позивача надійшов лист від Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 01.04.2024 № 869/02-14, зі сповіщенням про те, що після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу №102/2024; за отриманням свідоцтва про право на спадщину звернувся спадкоємець за законом, проте за своє життя ОСОБА_5 залишила на ім`я позивача заповіт. 11.04.2024 року позивачем подано до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори заяву про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

16.04.2024 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Карловою Тетяною Геннадіївною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з неприйняттям нею у встановлений законом спосіб спадщини (пропущення строку подання заяви про прийняття спадщини).

Поважними причинами пропущений строку для подання заяви про прийняття спадщини є те, що позивач постійно не проживала зі спадкодавцем та про існування заповіту, складеного на її ім`я дізналася зі сповіщення від нотаріуса лише 02.04.2024 року, після того як вона отримала лист від нотаріуса та відповідно із заявою про прийняття спадщини звернулася вже поза межами встановленого законодавством строку.

Окрім того, нотаріус, встановивши, що існує заповіт складений на ім`я ОСОБА_3 , повинна була вжити всіх заходів для встановлення її місця знаходження та вчасного в межах строків подання заяви про прийняття спадщини повідомлення про наявність такого заповіту, однак не зробила цього. Зазначає необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини. Просила суд визначити їй додатковий строк у три місяців з дня набрання рішення суду законної сили, достатній для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 .

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, Суду пояснила, що позивач була обізнана про наявність заповіту, складеного її матір`ю на її ім`я 21.01.2021, оскільки племінниця повідомила позивачу про це у соціальній мережі з фотокопією заповіту та витягу з реєстру. Проте спадкодавець могла змінити чи скасувати заповіт. Крім того, позивач не знала про смерть матері, дізналась про смерть матері з листа нотаріуса, тому вважає це поважною причиною для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеними у відзиві на позов, де зазначив, що викладені в позовній заяві доводи щодо поважності причин пропуску позивачем строків на звернення із заявою про прийняття спадщини, не відповідають дійсності. Так, позивач ОСОБА_3 , вже близько 30 років як переїхала мешкати до Ізраїлю у зв`язку з одруженням із громадянином Ізраїлю. В цей час, мати позивача - ОСОБА_5 , її батько - ОСОБА_4 та брат - ОСОБА_6 залишились мешкати в Україні. На протязі всього часу мешкання позивачки в іншій державі, з нею на постійній основі телефонному режимі, підтримувала спілкування її мати, яка особисто і сповістила доньку свій намір залишити на її ім`я заповіт, а в подальшому і вже про його наявність. Крім того, дружні стосунки з позивачкою підтримувала і її племінниця - ОСОБА_7 , яка 21 січня 2021 року також сповістила тітку про складання бабусею на її ім`я заповіту, надіславши його разом із витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, мобільному додатку «Viber», ОСОБА_3 , статус повідомлення «прочитано». Також представник відповідача зазначив, що останні два роки життя ОСОБА_5 , потребувала стороннього догляду та допомоги, за нею доглядали її чоловік та онука, в свою чергу, ОСОБА_3 , догляд за матір`ю не здійснювала, та навіть не приїхала на похорони матері. Позивачка у справі була обізнана як про намір її матері скласти заповіт, так і вже про наявність його існування ще 21 січня 2021 року, а не зі сповіщення нотаріуса 02 квітня 2024 року, як вказує позивачка у своїй позовній заяві. Наголошував, що поважних причин пропуску строку позивачем не зазначено, а тому просив відмовити у позові в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), 02.12.2022 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 1002.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщину за законом в установленому законом порядку прийняв як спадкоємець першої черги чоловік спадкодавця- відповідач по справі.

За свого життя ОСОБА_5 склала заповіт від 21 січня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Уваровим М.О., зареєстрований у реєстрі за № 20, відповідно до якого вищевказану належну їй частину квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 .

Із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 звернулась до Шостої державної нотаріальної контори 11 квітня 2024 року.

Державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори Тетяною Карловою була винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_5 від 16.04.2024 року, у зв`язку з неприйняттям нею у встановлений законом спосіб спадщини.

Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст.1220,1222,1270 ЦК України).

Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15.

Постановою Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі №565/1145/17 визначено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. Схожі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 березня 2020 року по справі №314/2550/17, від 17 червня 2021 року по справі №942/416/20, від 07 липня 2021 року по справі №286/4213/19, від 26 липня 2021 року по справі №405/7058/19, від 21 жовтня 2021 року по справі №332/3796/19, від 08 грудня 2021 року по справі №751/8889/20, від 22 грудня 2021 року по справі №759/1510/21.

У позові в обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач зазначила, що причиною пропуску строку є той факт, що вона не проживала разом зі спадкодавцем та не знала про наявність заповіту. У той же час представник позивача у судовому засіданні та у відповіді на відзив з огляду на докази, надані представником відповідача, визнала факт обізнаності про заповіт, складений матірю позивача на її ім`я 21.01.2021. Ймовірність скасування чи зміни заповіту не впливає на реалізацію права позивача прийняти спадщину за заповітом.

Крім того, не встановлено порушень і в діях нотаріуса щодо повідомлення позивача з огляду на той факт, що спадкова справа відкрита за заявою відповідача 22.02.2024 року та вже 01.04.2024 нотаріус повідомив позивача про можливість реалізації свого права на спадкування за заповітом.

У судовому засіданні представник позивача заявляла про те, що поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини є необізнаність позивача про смерть спадкодавця, оскільки з матір`ю та батьком вона була у сварці і не спілкувалась, про смерть матері її ніхто не повідомив. У той же час, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог. Позивачем у позовній заяві не було зазначено такої підстави позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини як необізнаність про смерть спадкодавця, а отже відповідач був позбавлений можливості заперечувати щодо вказаної обставини та правової підстави позову та надавати відповідні докази на обґрунтування своїх заперечень. Таким чином, суд не дає правову оцінку вказаній підставі позову з огляду на те, що позивачем вказана підстава у позові не заявлялась, у встановленому законом порядку позивачем не було змінено підстави позову

Відтак, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, а тому і про відсутність достатніх підстав для їх задоволення.

З урахуванням результату розгляду справи згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді судового збору суд вважає за доцільне віднести за рахунок позивача. Доказів понесення судових витрат відповідачем суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. 1272 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

У позовіОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя Руденко В.В.