Справа № 545/1864/23
Провадження № 2/545/162/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.07.2024 Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.

з участю секретаря Синегуб Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського Анатолія Григоровича, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

Позивач у травні 2023 року звернувся до суду з позовом, у якому просив витребувати з чужого незаконного володіння відповідача майно - кордон в урочищі «Рудне», гараж з майстернею, колодязь та насіннєсховище, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває на балансі філії «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України», обґрунтовуючи тим, що зазначене майно перебуває на балансі позивача. Для виготовлення технічної документації на нерухоме майно та реєстрації права власності ДП «Миргородський лісгосп» звернувся до Новоселівської сільської ради з заявою про отримання довідки про адресу нерухомого майна, з якої стало відомо, що зазначеному об`єкту присвоєна адреса: АДРЕСА_1 . Надалі позивач отримав інформацію з реєстру прав власності, з якої дізнався, що право власності на спірне майно зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_1 . Зважаючи на те, що спірне майно не відчужувалося позивачем, вважає, що спірне майно вибуло з володіння власника держави Україна в особі Державного агентства лісових ресурсів України поза волею самого власника, отже, є майном ДП «Ліси України» і перебуває на балансі філії «Миргородське лісове господарство». Зазначив, що згідно з п.8 наказу Держлісагенства від 28.10.2022 №917 ДП «Ліси України» є правонаступником майна, прав та обов`язків ДП «Миргородський лісгосп». Тому відповідно до передавального акту все наявне в ДП «Миргородський лісгосп» майно, права та обов`язки були передані ДП «Ліси України».

14.08.2023 позивач подав заяву про зміну предмету позову, у якій просив витребувати з чужого незаконного володіння відповідачів майно, а саме: кордон в урочищі «Рудне», гараж з майстернею, колодязь та насіннєсховище, розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , що перебувають на балансі філії «Миргородське лісове господарство» ДП України».

Співвідповідач ОСОБА_1 надав відзив на позов, у якому зазначив, що подані позивачем докази свідчать про те, що ті об`єкти основних засобів, які, за його твердженням, вибули з володіння позивача та перебувають в чужому незаконному володінні відповідача, насправді продовжують перебувати у володінні та експлуатації позивача, як і експлуатувалися попередником до 2013, 2016 років. Разом з тим, на момент оформлення передавального акту від 03.01.2023 ДП «Миргородське лісове господарство» повинен був бути обізнаним про нестачу основних засобів, адже напередодні складання передавального акту позивачем направлялися відповідні запити з приводу нестачі, що свідчить про прийняття позивачем неефективних управлінських рішень та відсутність належного контролю за діяльністю державних комерційних підприємств, незабезпечення виявлення ризиків у їхній діяльності, що негативно впливає на якість виконання покладених на них функцій і завдань. Окрім того, відповідно до приписів ст.330,388 ЦК України майно не може бути витребуване від добросовісного відповідача, яким він себе вважає.

Позивач надав відповідь на відзив, у якому вважає, що ОСОБА_1 визнає факт незаконного відчуження майна державної форми власності, оскільки йому було достовірно відомо про незаконну власність ОСОБА_3 , тому він не є добросовісним набувачем.

Представник третьої особи Фонду державного майна України надала пояснення на позов(з доповненнями), у яких, посилаючись на норми статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеної практики Європейського Суду з прав людини, Конституції України, чинного цивільного законодавства та правових позицій Верховного Суду, просила ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Також доповнила, що Державне агентство лісових ресурсів надало до Фонду відомості з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомості стосовно нерухомого майна(кордону в урочищі «Рудне», гаража з майстернею, колодязя та насіннєсховища, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ), що перебуває на балансі Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»(суб`єкт управління майном Державне агентство лісових ресурсів).

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Представник співвідповідача та ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві та інших заявах з процесуальних питань.

Співвідповідачі - приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовський Анатолій Григорович та ОСОБА_2 - у судове засідання не з`явилися, про причин неявки не повідомили, заяви про розгляд справи без їхньої участі не надали.

Представник третьої особи Фонду державного майна України - у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Треті особи ОСОБА_3 та представник Державного агентства лісових ресурсів - у судове засідання не з`явилися, про причин неявки не повідомили, заяви про розгляд справи без їхньої участі не надали.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на наказ ДП «Ліси України» № 204 від 04.01.2023, згідно з яким майно, у т.ч. і кордон в урочищі «Рудне», гараж з майстернею, колодязь та насіннєсховище, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , перебувають на балансі філії «Миргородське лісове господарство» ДП України», а також права та обов`язки, які передані за передавальним актом, закріплені за філією «Миргородське лісове господарство» ДП «Ліси України».

Встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.09.2019 за № 180957292, власником нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що складається з житлового будинку «А-1», гаража «Б», гаража «В», гаража «Г», сараю «Д», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 ; підстава виникнення права власності виписка з погосподарської книги, серія та номер: 1-491,1-19, виданий 28.09.2019, видавник - Новоселівська сільська рада Полтавського району Полтавської області; підстава Реєстрації права власності: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкриттям розділу) індексний номер: 48671616 від 13.09.2019, ОСОБА_4 , Виконавчий комітет Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, форма власності: приватна(Т. 1 а.с. 112).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 15.06.2021, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1763, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається з житлового будинку «А-1», гаража «Б», гаража «В», гаража «Г», сараю «Д», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1 а.с. 110-111).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 315260935 від 16.11.2022, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості, який складається з: житлового будинку «А-1», загальною площею 150,9 кв.м, житловою площею 72,6 кв.м, гаража «Б», гаражу «В», гаражу «Г», сараю «Д», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 (Т. 1 а.с.16).

Відповідно до договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 13.04.2023, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А., зареєстрованого в реєстрі за №652, ОСОБА_1 передав безоплатно у власність обдаровуваної ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається з житлового будинку «А, а, аг», гаража «Г», сараю «Д», що розташовані на земельній ділянці комунальною власності за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1 а.с. 189-190).

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справах «Rysovskyy v. Ukraine», заява № 29979/04; від 16 лютого 2017 року «Kryvenkyy v. Ukraine», заява № 43768/07).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.

Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340).

Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) сформульовано висновок, відповідно до якого добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19).

Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) конкретизувала висновки, викладені у низці постанов Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, щодо деяких питань при вирішенні спорів про звернення стягнення на предмет іпотеки. Конкретизація висновків полягала, зокрема у такому: «За відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. При вирішенні таких спорів потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження».

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на спірне нерухоме майно на підставі заяви ОСОБА_3 внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.09.2019.

Будь-яких обґрунтувань щодо неправомірності набуття нею права власності на спірне майно позивачем не наведено.

Надалі ОСОБА_3 продала це майно відповідачу ОСОБА_1 , а останній відчужив його відповідачу ОСОБА_2 , яка є його власником на теперішній час.

У відповідності з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У Державному реєстрі речових прав відомості про майнові права позивача на спірне майно станом на час вчинення спірних правочинів були відсутні.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які добросовісно покладалася на зазначені відомості, тобто не знали і не могли знати про існування цих прав чи обтяжень, набули право власності на таке майно.

У процесі розгляду справи позивач не доводив та не обґрунтовував, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є недобросовісними набувачами спірної земельної ділянки.

Отже, позивачем не доведено недобросовісного набуття відповідачами спірного майна, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 100 ЦПК України.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 258-260 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовського Анатолія Григоровича, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк