Справа № 740/4275/24
Провадження № 2-о/740/129/24
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

17 липня 2024 року м.Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Гагаріна Т.О., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 . Заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

встановила:

11.07.2024 заявник звернулася до суду з вказаною заявою.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддя дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Позов за змістом і формою повинен відповідати вимогам ст. 175-177 ЦПК України.

Згідно п.5, 8 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, у тому числі: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Відповідно дост. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.1 ст.83 ЦПК України).

Як вбачається з поданої заяви, ОСОБА_1 просить встановити факт постійного її проживання на території України станом на 24.08.1991.

У заяві зазначено, що заявник навчалася, працювала, однак не зазначено назву місць роботи та їх місце знаходження, не надано доказів свого працевлаштування (трудова книжка, архівні довідки, тощо) до заяви на підтвердження викладених у ній обставин не долучила.

Разом з тим, до заяви додано довідку про проживання заявника без реєстрації з 2015 року, однак не вказано та не додано доказів у підтвердження того, де проживала до 2015 року. Окрім того, у заяві зазначено, що вона має трьох дітей, при цьому до заяву долучено лише одну копію свідоцтва про народження дитини.

Таким чином, всупереч п.3 ст.318 ЦПК України, заявником не наведено обставин, які б свідчили про факт проживання її на території України (робота або навчання в певному місці на території України, реєстрація шлюбу або народження дітей на території України тощо) та не надано відповідних доказів. Заява не містить жодних доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, а саме доказів, що підтверджують інформацію щодо такого проживання заявника. Зокрема, доказами на підтвердження вищезазначеного факту можуть бути довідки органів місцевого самоврядування, поквартирні картки та картки прописки, довідка чи атестат про навчання, інші документи, в яких чітко зазначений період проживання на території України.

Згідно ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання встановлених вимог, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку скаржник (позивач) при зверненні до суду із скаргою (позовною заявою) повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні заяви до суду є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Враховуючи викладене наявні підстави для залишення заяви без руху відповідно до ст.185 ЦПК України, про що повідомити заявника, надавши строк для усунення вищезазначених недоліків заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.175, 177, 185, 258-261, 353 ЦПК України, суддя

постановила:

заяву ОСОБА_1 . Заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, про встановлення факту постійного проживання на території України залишити без руху, про що повідомити заявників, і запропонувати в п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки, зазначені в мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити заявнику, що у разі невиконання вимог даної ухвали у вказаний строк, заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвала не підлягає оскарженню та набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Суддя Т.О.Гагаріна