Ухвала

Іменем України

18 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 1309/9120/12

провадження № 61-14377ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на постанову Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Крайник Н. П., Шандри М. М., та касаційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на постанову Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Крайник Н. П., Шандри М. М., у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та посадової особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Першого заступника начальника ЗМУ МЮ, представника Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини ОСОБА_3 , державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельника Ю. Р., заінтересовані особи: орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, боржник - ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця та посадової особи Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції.

Скарга мотивована тим, що на контролі виконавця ЗМУ МЮ, представника Уповноваженого у справах ЄСПЛ Бабини Ю. В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року з виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі № 1309/9120/12 від 20 лютого 2013 року щодо побачень ОСОБА_1 (батько) та усунення перешкод у контакті з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (донька), що перебуває на виконанні державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельника Ю. Р.; треті особи: орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації ЛМР; ОСОБА_2 (мати).

07 жовтня 2021 року ОСОБА_1 отримав рішення ЄСПЛ «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) про порушення статті 8 Конвенції щодо контакту батька з донькою в межах рішення № 1309/9120/12, в якому зазначено: «під час здійснення людини під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторює, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів. Крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв?язків дитини із сім?єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку... ».

08 березня 2023 року Верховний Суд у справі № 1309/9120/12 в порядку статті 262 ЦПК України постановив звернути увагу Кабінету Міністрів України на необхідність удосконалення нормативно-правових актів з метою усунення наведених у цій ухвалі недоліків на стадії примусового виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною, забезпечення реального виконання рішень судів у справах щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми та усунення перешкод у цьому, у тому числі цільової підтримки дітей, які проявляють ознаки відчуження одного з батьків. Також зобов`язати ЗМУ МЮ розробити комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 7309/9120/12 про контакт дитини з батьком. Зазначає, що згідно правових норм держава здійснює захист прав дітей, у тому числі через діяльність служб у справах дітей, які безпосередньо забезпечують реалізацію державної політики з питань захисту прав дітей. Вказує, що на підставі правових норм законодавець поклав на Першого заступника начальника ЗМУ МЮ, представника Уповноваженого у справах ЄСПЛ Бабину Ю. В. обов`язок здійснення контролю за дотриманням підпорядкованим підрозділом Управління вимог законодавства про виконавче провадження в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року в рішенні № 1309/9120/12. Водночас вказані норми не встановлюють жодних обов?язкових, конкретно визначених, чітких термінів здійснення начальником державної виконавчої служби контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень на предмет їх відповідності вимогам закону, однак, навряд чи такий термін може бути рівним десять років повідомлень про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із батьком. Тим не менш, коли мова йде про виконання рішення про контакт дитини з батьком, в якому час має критичне значення.

Наголошує на тому, що перевірка виконавчого провадження як форма контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень, в обов`язковому порядку проводиться у випадку надходження скарги стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника) або в разі виявлення відповідних порушень керівником вищого органу державної виконавчої служби, що навряд чи не могло не мати місце після ухвалення ЄСПЛ рішення «Вихованок проти України» (заява №12962/19) про порушення статті 8 Конвенції щодо контакту батька з донькою та ухвалення Верховним Судом рішень від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12. Водночас чинне законодавство не визначає критерії чи ознаки, наявність яких вказувала б на необхідність недоцільності проведення державним виконавцем, як керівником органу державної виконавчої служби вищого рівня, належної перевірки виконавчих дій, які проведені державним виконавцем, в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року, яке оскаржується, щодо виконання рішення у справі № 1309/9120/12.

У межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 не здійснюється належний захист прав та інтересів дитини, оскільки орган опіки та піклування не залучається, потреба розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком державним виконавцем не розглядається, а й надалі повідомляється про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися з батьком. Орган опіки та піклування з лютого 2017 року на виконавчі дії не з`являється, а відтак державні виконавці обмежуються лише винесенням постанов «про неуспішні спроби». Скаржником подана заява № 4 від 12 червня 2023 року «про залучення спеціаліста в області дитячої психології» в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 з огляду на відчуження одного з батьків, однак остання залишена без уваги державного виконавця. Зауважує, що 16 червня 2023 року до виконавчих дій залучені представники ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Львові, що навряд чи могло забезпечити здійснення виконавчих дій та покращити контакти батька з донькою. Звертає увагу на те, що всі виконавчі дії, які (з 2014 року) зводяться до повідомлення про неуспішні спроби, державні виконавці пояснюють відсутністю спеціальних знань в такого роду сфері відносин, що зрозуміло. Однак, вбачається, що державний виконавець не зацікавлений у вчиненні належних дій щодо залучення фахівців, які володіють спеціальними знаннями в такого роду сферах відносин, в межах даного виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року. Тобто, пересічна особа не може не розуміти, що ОСОБА_1 (батько), який на протязі 10 років гостро переживає відсутність правової підтримки з боку публічної влади щодо забезпечення відновлення його порушених сімейних прав на контакт з донькою, що з плином часу призводить до того, що ОСОБА_2 (мати), яка не виконує рішення, отримує перевагу, однак державні виконавці ЗМУ МЮ в цьому розумінні не зацікавлені вже 10 років, що не може не вказувати на ймовірність «інших» зацікавлень в ході виконання рішення № 1309/9120/12. Відтак, перебуваючи під об`єктивним впливом матері, з плином часу, дитина поступово втрачає емоційний зв`язок до батька. Відтак, всі виконавчі дії, в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року, зводяться лише до образ доньки на батька, що нібито він ухиляється від батьківських обов`язків, а також обвинувачень доньки, що виконання батьківських обов`язків скаржником являють собою «психологічне насилля» над нею. Заявник зазначає, що проведення виконавчих дій без попереднього вжиття необхідних заходів, а саме залучення органу опіки та піклування та спеціаліста в області дитячої психології і без розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком - є передчасні і потребують відкладення.

ОСОБА_1 , з врахуванням уточнення вимог скарги, просив:

визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельника Ю. Р. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 щодо залучення органу опіки і піклування, спеціаліста в області дитячої психології, розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком;

визнати бездіяльність Першого заступника начальника ЗМУ МЮ, представника Уповноваженого у справах ЄСПЛ Бабини Ю. В. щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження, що визначені у рішенні № 1309/9120/12 та в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року;

звернути увагу на недооцінку спроможності державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельника Ю. Р. щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду, так як присутність представників ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Львові під час виконавчих дій щодо відновлення контакту дитини з батьком, - навряд чи може сприяти належному виконанню рішення № 1309/9120/12;

зобов`язати Першого заступника начальника ЗМУ МЮ, представника Уповноваженого у справах ЄСПЛ Бабину Ю. В., або іншу посадову особу, вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження, що визначені у рішенні № 1309/9120/12.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року у складі судді: Бориславського Ю. Л., у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельником Ю. Р. у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 вживаються визначені Законом України «Про виконавче провадження» дії у межах його повноважень, а тому доводи скаржника про бездіяльність державного виконавця щодо залучення органу опіки і піклування, спеціаліста в області дитячої психології є необґрунтованими;

суд першої інстанції щодо вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельника Ю. Р. у розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком вказав, що така задоволенню не підлягає, оскільки постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року (провадження №61-4339св22) зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити такі заходи, вимоги до якого не ставить у своїй скарзі заявник;

суд першої інстанції щодо вимог ОСОБА_1 визнати бездіяльність першого заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, представника Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини ОСОБА_3 щодо контрою за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження, що в рішенні № 1309/9120/12 та в межах ВП № НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року та зобов`язати першого заступника начальника Західного міжрегіонального управлінні Міністерства юстиції, представника Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини ОСОБА_3 , або іншу посадову особу, вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження, що в рішенні №1309/9120/12, суд зробив висновок про те, що така не може бути задоволена, оскільки скаржником не надано суду будь-яких доказів того, що перший заступник начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, представник Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини ОСОБА_3 є залучена до виконавчого провадження № НОМЕР_1, наділена відповідним обсягом повноважень щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження, що в рішенні № 1309/9120/12 та в межах ВП № НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року;

суд першої інстанції в ухвалі також роз`яснив скаржнику ОСОБА_1 , що вимога звернути увагу на недооцінку спроможності державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Мельника Ю. Р. щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду, так як присутність представників ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконавчих дій щодо відновлення контакту дитини з батьком, - навряд чи може сприяти належному виконанню рішення № 1309/9120/12, не є вимогою у скарзі у розумінні статті 447 ЦПК України та не може бути предметом судового розгляду у межах поданої скарги.

Оскарженою постановою Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково;

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 лютого 2024 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 задоволено частково;

визнано бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельника Ю. Р. щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології, розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП № НОМЕР_1 та виконання судового рішення в межах ВП № НОМЕР_1 у розумні строки вцілому та зобов`язано державного виконавця Мельника Ю. Р. усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № НОМЕР_1 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету інтересам неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнано бездіяльність першої заступниці начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), представниці Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини ОСОБА_3 щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12 та в межах ВП № НОМЕР_1;

зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі першої заступниці ОСОБА_3 та інших посадових осіб, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій, вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконання покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12;

у задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2016 року у справі № 1309/9120/12 видано виконавчий лист, 03 листопада 2022 року державним виконавцем Мельником Ю. Р. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1;

рішенням ЄСПЛ від 07 жовтня 2021 року «Вихованок проти України» (Заява № 12962/19) встановлено порушення державою статті 8 Конвенції щодо контакту батька з донькою в межах рішення № 1309/9120/12. У рішенні зазначено, що «під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторює, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів. Крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв?язків дитини із сім?єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку...».

постановою Верховного суду від 08 березня 2023 року в справі №1309/9120/12 встановлено, що ураховуючи тривалість невиконання рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні із нею, а також небажання дитини спілкуватись із батьком, державний виконавець на час звернення заявника до суду із скаргою не вжив достатніх заходів щодо активної співпраці з представниками органу опіки та піклування, залучення їх до роботи з дитиною та тим із батьків, з яким дитина проживає, з метою налагодження стосунків та усунення ознак відчуження одного з батьків. Отже, державним виконавцем не виконані обов`язки з виконання судового рішення та не вжиті всі можливі й необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень для належного виконання судового рішення. Враховуючи встановлені у цій справі обставини, колегія суддів вважала, що постанова апеляційного суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні скарги. Встановлення судом самого лише факту неправомірної бездіяльності державного виконавця не є достатнім заходом здійснення судового контролю за виконанням судового рішення. Суди при розгляді скарги встановили, а учасники виконавчого провадження не заперечували, що для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, органи державної влади (в тому числі і Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції) не ініціювали механізми заохочення співпраці батьків, а також не вжили заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Оскільки для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду про контакт батька з дитиною Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції активно не долучалось, доречних програм чи інших релевантних заходів не вживало, вимоги заявника в частині зобов`язання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання судового рішення у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, є обґрунтованими та підлягали задоволенню;

як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем вчинялися формальні дії для виконання рішення суду. Однак слід вважати, що такі по своїй суті жодним чином не відрізняються від дій, які вживалися при виконанні рішення суду і до цього, про що йшлося в рішенні ЄСПЛ;

ураховуючи тривалість невиконання рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні із нею, а також ряд рішень національних судів та Європейського суду з прав людини де вказані конкретні заходи, які слід та можливо вжити при виконанні рішення суду, - слід вважати, що формальні дії державного виконавця та відсутність контролю за виконанням згаданого рішення суду про побачення батька з дитиною Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, без врахування рекомендацій та вказівок, що містяться у згаданих рішеннях Європейського суду з прав людини та Верховного суду, зокрема, в частині відсутності активної співпраці з представниками органу опіки та піклування, залучення їх до роботи з дитиною та тим із батьків, з яким дитина проживає, з метою налагодження стосунків та усунення ознак відчуження одного з батьків; відсутність дієвих заходів щодо залучення дитячого психолога; відсутність розробленої комплексної стратегії щодо примусового виконання рішення суду, тощо - слід вважати протиправною бездіяльністю, як самого державного виконавця, так і Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в особі відповідних посадових осіб, до повноважень яких відноситься здійснення контролю та виконанням рішення суду, роз`яснення практики ЄСПЛ, тощо;

державним виконавцем не виконані обов`язки з виконання судового рішення та не вжиті всі можливі й необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень для належного виконання судового рішення та вказані в рішеннях ЄСПЛ та національних судів. Встановлено, що для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, органи державної влади (в тому числі і Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції) не ініціювали механізми заохочення співпраці батьків, а також не вжили заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків;

становлення судом самого лише факту неправомірної бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи не є достатнім заходом здійснення судового контролю за виконанням судового рішення. Невжиття усіх визначених законодавством заходів щодо виконання судового рішення, формальний підхід до такого виконання не сприяє дотриманню прав та законних інтересів дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які є визначальними у цій справі та ОСОБА_1 як стягувача у вказаному виконавчому провадженні. Більше того, наявні значні проміжки в часі при вчиненні виконавчих дій; формальний підхід при виконанні рішення суду; бездіяльність державного виконавця та посадових осіб ЗМУ МЮ; не виконання рішення суду понад 10 років та зокрема, і ухвалення ЄСПЛ рішення «Вихованок проти України» про порушення статті 8 Конвенції щодо контакту батька з донькою, - свідчать про необхідність вжиття якнайшвидше активних, комплексних дій щодо виконання рішення суду. Таким чином ні державний виконавець, ані посадові особи ЗМУ МЮ дієвих заходів для виконання рішення не вжили. Оскільки вказані посадові особи не вживали всіх дієвих заходів (в тому числі і заходів контролю) щодо виконання рішення суду, зокрема, і тих, про які вказано у скарзі, в межах виконання рішення суду у ВП НОМЕР_1, вимоги заявника є частково обґрунтованими підлягали до часткового задоволення та помилково були відхилені судом першої інстанції;

суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що слід визнати бездіяльність державного виконавця щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології, розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП № НОМЕР_1 та виконання судового рішення в межах ВП № НОМЕР_1 у розумні строки в цілому та зобов`язати державного виконавця усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № НОМЕР_1 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету інтересам неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати бездіяльність першої заступниці начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), представниці Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Бабини Ю В. щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 та в межах ВП НОМЕР_1 та зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі першої заступниці ОСОБА_3 та інших посадових осіб, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій, вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконання покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі № 1309/9120/12. У задоволенні вимог скарги про звернення уваги на недооцінку спроможності державного виконавця слід відмовити, оскільки слід вважати, що задоволення такої вимоги жодним чином не впливатиме на належне виконання рішення суду;

при цьому, суд зазначив щодо долученої до матеріалів справи Комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 без дати складення такої, що підписана Начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, то слід вказати, що такий документ вчинений не уповноваженою особою без залучення заінтересованих та компетентних осіб (Постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року в справі №1309/9120/12 було зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 про контакт дитини з батьком) така не є комплексною, оскільки до розробки такої ніхто із необхідних до участі осіб не залучався та така у матеріалах виконавчого провадження відсутня, тобто до такого не долучалась. Відповідно такий доказ не слід вважати належним, допустимим, достатнім та достовірним.

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції 28 жовтня 2024 року через підсистему Електронний суд подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

у прийнятій постанові від 17 вересня 2024 року, апеляційним судом не зазначено та не конкретизовано на підставі яких саме норм законодавства визнано бездіяльність першої заступниці начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), представниці Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини ОСОБА_3 ОСОБА_3 виконувала обов`язки представника Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції у період з 29 грудня 2022 року по 02 червня 2024 року, а в трудових відносинах із Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) не перебувала;

як вбачається з Положення про міжрегіональні управління та Положення про представника Уповноваженого у справах ЄСПЛ, до повноважень першого заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, представника Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не входить контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

до повноважень першого заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабиної Ю. В. (на час перебування на даній посаді), не входить контроль за виконанням судових рішень підрозділами державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а також вона не є стороною виконавчого провадження, не наділена повноваженнями контролю за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби;

внаслідок розгляду скарги сторони виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, судом у випадку виявлення порушень права заявника, відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України може бути прийнята ухвала лише щодо оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби. Перший заступник начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, представник Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини не є стороною виконавчого провадження, та не є суб`єктом який здійснює контроль за діяльністю державних виконавців, як наслідок не може бути стороною при розгляді даної скарг;

Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції подано апеляційну скаргу на ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2024 року, якими зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції негайно вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання судового рішення у справі.

Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 23 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

державним виконавцем вчинялись дії, прямо зазначені у ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з примусового виконання рішень. Зокрема, стаття 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» регламентує виконання рішення про встановлення побачення з дитиною. Звідси випливає обов`язок боржника виконати рішення, а обов`язок державного виконавця проконтролювати та засвідчити таке виконання в межах рішення суду, а у разі невиконання - вчинити дії, передбачені цією статтею закону;

державним виконавцем в межах ВП № НОМЕР_1 неодноразово призначалась перевірка у час та місці, визначених судовим рішенням, про що свідчать матеріали виконавчого провадження та акти державного виконавця;

у зв`язку з невиконанням боржником рішення, держаним виконавцем винесено декілька постановою про накладення штрафу на боржника, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження. Також державним виконавцем 13 грудня 2022 року скеровано подання про внесення даних до ЄРДР стосовно боржника за ознаками складу злочину, передбаченому статтею 382 КК України, також винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, однак остання скасована судом;

ураховуючи викладене, державним виконавцем дотримано вимог ЗУ «Про виконавче провадження» при примусовому виконанні рішення суду згідно статті 64 ЗУ «Про виконавче провадження»;

ураховуючи визначені у статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» права та обов`язки державного виконавця до його обов`язків не входить розробка комплексних стратегій примусового виконання рішень будь-якого характеру.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши його участь у вихованні дитини на підставі графіку згідно витягу з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13 вересня 2012 року, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці 21.00 год. суботи за місцем проживання батька; щотижнево з 18.00 год. до 21.00 год. середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком.

На виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2016 року у справі № 1309/9120/12 видано виконавчий лист, 03 листопада 2022 року державним виконавцем Мельником Ю.Р. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Рішенням ЄСПЛ від 07 жовтня 2021 року «Вихованок проти України» (Заява №12962/19) встановлено порушення державою статті 8 Конвенції щодо контакту батька з донькою в межах рішення № 1309/9120/12. У рішенні зазначено, що «під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторює, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів. Крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв?язків дитини із сім?єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку».

01 грудня 2022 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельник Ю. Р. при примусовому виконанні виконавчого листа №1309/9120/12 від 06 квітня 2016 року винесено постанову про залучення представників органу опіки та піклування для участі у проведенні виконавчих дій. Дана постанова скерована стягувачу ОСОБА_1 , боржнику ОСОБА_2 та органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації ЛМР.

16 лютого 2023 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельником Ю. Р. при примусовому виконанні виконавчого листа № 1309/9120/12 від 06 квітня 2016 року винесено постанову про залучення представників органу опіки та піклування для участі у проведенні виконавчих дій. Вказана постанова скерована стягувачу ОСОБА_1 , боржнику ОСОБА_2 та органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації ЛМР.

Згідно відповіді Личаківської районної адміністрації ЛМР від 27 лютого 2023 року залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, а отже в даному випадку залучення представників органу опіки та піклування суперечитиме нормам трудового законодавства України.

Постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі №1309/9120/12 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109547255) зобов`язано ЗМУ МЮ вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 про контакт дитини з батьком.

Окремою ухвалою Верховний Суд від 08 березня 2023 року у справі №1309/9120/12 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109547256) ухвалив звернути увагу Кабінету Міністрів України на необхідність удосконалення нормативно-правових актів з метою усунення наведених у цій ухвалі недоліків на стадії примусового виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною, забезпечення реального виконання рішень судів у справах щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми та усунення перешкод у цьому, у тому числі цільової підтримки дітей, які проявляють ознаки відчуження одного з батьків.

Згідно відповіді Личаківської районної адміністрації ЛМР від 16 травня 2023 року на вимогу державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельника Ю. від 05 травня 2023 року № 1.4-13462-33, у резолютивній частині рішення суду не передбачено, що при зустрічах з дитиною необхідна участь представника Личаківської районної адміністрації ЛМР, як органу опіки та піклування, крім цього залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, а отже, в даному випадку, залучення представників органу опіки та піклування суперечитиме нормам трудового законодавства України.

30 травня 2023 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельником Ю. Р. при примусовому виконанні виконавчого листа № 1309/9120/12 від 06 квітня 2016 року винесено постанову про залучення представників Органу опіки та піклування для участі у проведенні виконавчих дій. Зазначена постанова скерована стягувачу ОСОБА_1 , боржнику ОСОБА_2 та Органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації ЛМР.

Згідно зі змісту відповіді КНП ЛОР «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня «ОХМАДИТ» від 07 червня 2023 року № 505 на вимогу державного виконавця в межах виконавчого провадження АСВП № НОМЕР_1 з примусового виконання листа № 1309/9120/12 заклад охорони здоров`я здійснює лікувально-діагностичну діяльність згідно з пакетами медичних гарантій на підставі договорів, укладених із НСЗ України, які не передбачають можливості участі працівників у примусовому виконанні вищевказаного рішення суду.

Відповідно до відповіді Личаківської районної адміністрації ЛМР від 13 червня 2023 року орган опіки та піклування покликається на те, що у резолютивній частині рішення суду не передбачено, що при зустрічах з дитиною необхідна участь представника Личаківської районної адміністрації, як органу опіки та піклування, а також на те, що залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, а отже в даному випадку залучення представників органу опіки та піклування суперечитиме нормам трудового законодавства України.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 скерував державному виконавцю заяву про відкладення проведення виконавчих дій, призначених на 02 лютого 2024 року, яку ОСОБА_1 обґрунтував тим, що згідно зі статтею 32 Закону №1404-УШ, за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

09 лютого 2024 року державним виконавцем винесено постанову про відкладення виконавчих дій за заявою стягувача та скеровано сторонам до відома.

Апеляційний суд на підставі долученої до матеріалів подання інформації про виконавче провадження встановив, що державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу від 21 листопада 2022 року виконавче провадження № НОМЕР_1 - за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь держави у розмірі 1 700,00 грн та постанову про накладення штрафу від 28 листопада 2022 року виконавче провадження № НОМЕР_1 - за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь держави у розмірі 3 400,00 грн.

Апеляційний суд на підставі вказаного державним виконавцем, встановив, що 13 грудня 2022 року скеровано подання (повідомлення) про внесення даних до ЄРДР стосовно боржника за ознаками складу злочину, передбаченого статтею 382 КК України та 30 травня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що «ніщо не вказує на те, що в ході виконавчого провадження органи влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання. Більше того, залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Проте відсутність механізмів добровільного виконання суттєво зменшила можливості співпраці з тим із батьків, хто чинить перешкоди. Хоча слід визнати, що перевага завжди надається добровільному виконанню. Суд зазначає, що незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити у відповідних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів. Бездіяльність національних органів влади, зокрема, неналежний спосіб, у який національні органи влади організовували виконання рішення про надання доступу до дитини, була не лише результатом неналежного виконання обов`язків посадовими особами, відповідальними за виконання рішення. Вбачається, що до цих недоліків також призвели недостатньо розвинуті законодавчі та адміністративні механізми. Зокрема, наявні законодавчі та адміністративні механізми були недостатніми для прискорення добровільного дотримання домовленостей із залученням фахівців служби у справах дітей та сім`ї. Вони також не передбачали низки конкретних заходів, які б могли бути вжиті відповідно до принципу пропорційності з метою забезпечення примусового виконання рішення про право доступу. Отже, було порушено статтю 8 Конвенції у зв`язку з невиконанням рішення про надання заявнику доступу до його дитини (VYSHNYAKOV v. UKRAINE, 25612/12, § 43, 46, 47, ЄСПЛ, від 24 липня 2018 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339 св 22) зазначено, що:

«звертаючись до суду, заявник просив суд визнати неправомірною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою та відсутність виконання рішення про побачення з дитиною згідно з рішенням ЄСПЛ у справі № 12962/19 «Вихованок проти України» від 07 жовтня 2021 року; зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції невідкладно вчинити дії щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання зазначених рішень та цільової підтримки дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків.

У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

Хоча перевага завжди надається добровільному виконанню, незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити в певних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів (рішення у справі «Вишняков проти України» пункт 43, з подальшими посиланнями). Однак ніщо не свідчить про те, що органи державної влади вчасно вжили достатньо таких примусових заходів.

Невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12 пункт 46; у справі «Швець проти України», заява № 22208/17, пункт 38, від 23 липня 2019 року, у справі «Бондар проти Україна», заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року, та рішення у справі «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68).

Суди при розгляді скарги встановили, а учасники виконавчого провадження не заперечували, що для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, органи державної влади (в тому числі і Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції) не ініціювали механізми заохочення співпраці батьків, а також не вжили заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків.

Відповідно до вимог частини першої статті 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру. Частиною першою статті 13 цього Закону передбачено, що заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228 Міністерство Юстиції є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Основними завданнями Міністерства юстиції України є: забезпечення формування та реалізація державної правової політики; забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень; забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством. Обов`язки Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції визначенні Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України затвердженим наказом Міністерства юстиції України 23 червня 2011 року № 1707/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497. Згідно з пунктами 4.14 та 4.15 цього Положення міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань: організовує через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів України; контролює через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), здійснення примусове виконання рішень у випадках, передбачених законом, відповідним відділом примусового виконання рішень та відділами державної виконавчої служби міжрегіонального управління.

Оскільки для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду про контакт батька з дитиною Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції активно не долучалось, доречних програм чи інших релевантних заходів не вживало, вимоги заявника в частині зобов`язання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання судового рішення у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, є обґрунтованими та підлягають задоволенню».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2024 року у справі № 712/11457/19 (провадження № 61-2986св24) вказано, що:

«…будь-який сімейний спір стосовно дитини дійсно має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

У рішенні від 07 жовтня 2021 року у справі «Вихованок проти України» ЄСПЛ зазначив, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Після скарг заявника національні суди розкритикували спосіб здійснення виконавчого провадження державними виконавцями. Суд вважав, що такий обмежений підхід державних виконавців був недостатнім. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів. Суд повторив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

Хоча перевага завжди надається добровільному виконанню, незмінна позиція, якої часто дотримуються батьки у таких справах, може ускладнити таке добровільне виконання та зумовити в певних випадках необхідність застосування пропорційних примусових заходів (рішення у справі «Вишняков проти України» пункт 43, з подальшими посиланнями). Однак ніщо не свідчить про те, що органи державної влади вчасно вжили достатньо таких примусових заходів.

Невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12 пункт 46; у справі «Швець проти України», заява № 22208/17, пункт 38, від 23 липня 2019 року, у справі «Бондар проти Україна», заява № 7097/18, пункт 36, від 17 грудня 2019 року, та рішення у справі «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68).

У справі, яка переглядається, для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, органи державної влади (в тому числі Центральне МУ МЮ (м. Київ), структурним підрозділом якого є перший ВДВС у місті Черкаси) не ініціювали механізми заохочення співпраці батьків, а також не вжили заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків.

Відповідно до вимог частини першої статті 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру. Частиною першою статті 13 цього Закону передбачено, що заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, визначено, що Міністерство юстиції України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, зокрема у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Основними завданнями Міністерства юстиції України є: забезпечення формування та реалізація державної правової політики; забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень; забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством.

Обов`язки Центрального МУ МЮ (м. Київ) визначенні Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України затвердженим наказом Міністерства юстиції України 23 червня 2011 року № 1707/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497.

Згідно з підпунктами 4.14 та 4.15 пункту 4 цього Положення міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань: організовує через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів України; контролює через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), здійснення примусове виконання рішень у випадках, передбачених законом, відповідним відділом примусового виконання рішень та відділами державної виконавчої служби міжрегіонального управління;

Оскільки для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду про контакт матері з дитиною Центральне МУ МЮ (м. Київ) не долучалось, доречних програм чи інших релевантних заходів не вживало, то вимоги заявника в частині зобов`язання Центрального МУ МЮ (м. Київ) організувати через структурний підрозділ, що забезпечує реалізацію повноважень у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), розробку комплексної стратегії, необхідної для забезпечення примусового виконання рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 липня 2021 року у справі № 712/11457/19, із застосуванням заходів примусового виконання рішення, співмірних вимогам за рішенням суду та забезпечити реальний фізичний контакт матері та малолітньої дитини, є обґрунтованими, і суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про їх задоволення.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (провадження № 61-4339св22)».

Апеляційний суд встановив, що: державним виконавцем не виконані обов`язки з виконання судового рішення та не вжиті всі можливі й необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень для належного виконання судового рішення та вказані в рішеннях ЄСПЛ та національних судів; для проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, органи державної влади (в тому числі і Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції) не ініціювали механізми заохочення співпраці батьків, а також не вжили заходів щодо розробки комплексної стратегії виконання судового рішення, у тому числі з метою цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано задовольнив частково скаргу ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційних скарг та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на постанову Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року та касаційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на постанову Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та посадової особи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник - ОСОБА_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков