КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/1348/24 Головуючий у 1 інстанції: Гринчак О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Мельник Вероніки Сергіївни - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року позивач - ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему «Електронний суд» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що на офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (https://navse.in.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність.

Крім того, зазначав, що на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.

Вказував, що 11.11.2022 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і фізичною особою, якою є ОСОБА_2 , за допомогою веб-сайту (https://navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1111-9110.

Відповідно до умов Кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 3 900 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 17 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день.

Станом на 28.12.2023 року загальний розмір грошових вимог, які виникли на підставі Кредитного договору, становлять: 19 300 грн, що складається з: прострочена заборгованість за кредитом - 3 900 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 15 600 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №1111-9110 від 11 листопада 2022 року в розмірі 3900 грн (прострочена заборгованість за кредитом), 1 657,50 грн (прострочена заборгованість за нарахованими процентами) та витрати зі сплати судового збору в розмірі 690,38 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Мельник В.С. - представника ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив стягнути на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у розмірі 5 557,50 грн, що складається з суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом у базовий період 17 днів (п. 4.4. Договору), а не в строк договору 300 календарних днів (п. 4.8. Договору).

Вищезазначене свідчить про те, що суд належним чином не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме інформацію щодо належного строку договору, що стало результатом часткового задоволення позову, а відтак і наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_2 11.11.2022 року було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1111- 9110 (надалі - Кредитний договір), що додавався до позовної заяви.

Також апелянт вважає, що судом було встановлено, що відповідно до умов Кредитного договору ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 3 900 гривень. В той же час, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п.4.8. Кредитного договору №1111-9110 від 11.11.2022 року строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі - Строк кредитування).

Вказував, що в частині виконання зобов`язань Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором, тобто, згідно п.4.8. Кредитного договору визначено законне право позивача нараховувати проценти за користування кредитом в межах строку договору (кредитування), погодженому між сторонами, а саме: в межах 300 календарних днів, що і було здійснено ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».

Враховуючи викладене, судом першої інстанції помилково було зазначено в рішенні суду, що строк договору становить 17 днів, а не 300 календарних днів згідно п. 4.8. Договору, що є прямою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того, звертає увагу суду, що відповідно до Довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме, на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 28.12.2023, що є розрахунком заборгованості (яка міститься в матеріалах справи) вбачається, що позивачем нараховувались проценти лише у відповідності до умов Договору та у визначений строк кредитного Договору.

Враховуючи вищезазначене, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» має право щодо нарахування процентів за користування кредитом в межах строку договору (кредитування) згідно п.4.8. Договору, а саме: 300 календарних днів (до 07.09.2023 р.), що останнім і було здійснено та відображено в розрахунку заборгованості.

Також звертає увагу суду, що п.4.8. Договору є діючим та погоджений між сторонами. Відповідач не звертався до суду із позовною заявою та/або зустрічним позовом про визнання договору та/або умов договору, зокрема п.4.8. Договору недійсним, що свідчить про належність та дійсність умов Договору, зокрема, щодо строку договору (кредитування) протягом якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» має право на нарахування процентів за користування кредитом.

Додатково звертає увагу, що Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту укладання договору.

Пунктом 6.9. Договору передбачено, що позичальник має право протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, про що зобов`язаний повідомити Кредитодавця до закінчення вказаних 14 (чотирнадцяти) календарних днів шляхом направлення відповідного повідомлення у письмовій формі на адресу Кредитодавця. В такому випадку позичальник зобов`язаний протягом 7 (семи) календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від кредитного Договору повернути Кредитодавцю грошові кошти, одержаний згідно з Договором, та сплатити проценти за період від дня одержання Кредиту до дня його повернення за ставкою, яка діяла під час фактичного користування Кредитом.

Проте, відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористався та продовжував користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вбачається, що Товариством не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Згідно наданого розрахунку заборгованості, Товариство здійснює лише нарахування за процентами (згідно п. 4.6. та п.10.1. Договору) за користування кредитом в строк договору (відповідно до п.4.8. Договору), що погоджений між сторонами.

Отже, як вірно зазначив суд, з наведеного вбачається, що помилково ототожнювати, що проценти за користування кредитом (правове регулювання яких передбачене відповідно ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України), що нараховуються протягом строку договору (п.4.8. Договору) є неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за договором. Позивачем дотримано вимоги, зокрема ст. 1048, 1056-1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана (проінформована, доведена до відома) відповідачу.

Вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України.

Відповідач взяв на себе зобов`язання та не виконав їх належним чином. Проценти, визначені у договор,і жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач був ознайомлений з усіма умовами договору та погодився з ними.

Також, вважає за необхідне зазначити, що у постанові від 28 березня 2018 року по справі 444/9519/12 Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначає, що позивач має законне право на нарахування процентів (згідно п.4.6. та п.10.1. Договору) протягом строку договору (згідно п.4.8. Договору), що останнім і було здійснено та відображено у розрахунку заборгованості (що міститься у матеріалах справи).

Проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.1048, 1054, 1056-1 ЦК України та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Крім того, позивачем дотримано нових правил роботи банків та небанківських фінансових установ, зокрема тих, що надають послуги з кредитування, викладених у Законі України №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», де зазначено, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення».

Апелянт вважає, що штрафні санкції відповідачу за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором не нараховувались. При тому, нові правила не передбачають скасування відсотків за користування кредитними коштами згідно договору. Таке нарахування є правомірним з боку кредитора.

Також, слід зазначити, що в розділі 8 Кредитного договору передбачена відповідальність Позичальника за неналежне виконання Кредитного договору, однак повторно звертають увагу суду апеляційної інстанції на те, що жодних штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів за ст.625 ЦК України) позивачем відповідачу не нараховувалося, а лише здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами.

В результаті неправильного застосування вищезазначених норм матеріального права суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зробив хибний висновок, що умови за користуванням кредитом є несправедливими та не відповідають вимогам чинного законодавства про захист споживачів.

Таким чином, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що зазначення в кредитному договору двох різних строків кредитування призвело до неясності такої умови договору як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав «Contra proferentem».

Тому, виходячи з умов договору, позичальник мав сплачувати відсотки за користування кредитними коштами у сумі 3900 грн протягом 17 днів у розмірі 2,5 % на день, що становить суму у розмірі 1 657,50 грн.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягають грошові кошти у розмірі 1 657,50 грн, а в решті вимог слід відмовити.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 11.11.2022 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_2 було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії

№ 1111-9110.

У п 2.3 договору вказано, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення Кредиту не пізніше останнього дня першого Базового періоду строку кредитування згідно з наступним розрахунком: дата видачі кредиту - 11.11.2022, останній календарний день першого базового періоду - 27.11.2022; сума кредиту - 3900 грн; нараховані проценти за користування кредитом - 1657,50 грн; разом до сплати - 5557,50 грн. Вказаний розрахунок кредиту також наведений в п. 5.3.1 договору.

Згідно з пунктом 4.1 кредитного договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір Кредиту: 3900 гривень. Дата надання/видачі Кредиту: 11.11.2022.

За пунктом 4.2 кредитного договору спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок Кредиту: Кредит надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п.4.1. цього Договору, на банківський рахунок Позичальника шляхом використання вказаних Позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п.4.1. цього Договору, здійснюється Кредитодавцем безпосередньо після укладення Сторонами цього Договору та надіслання Позичальнику примірнику Договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. Кредит вважається наданим Позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку Кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений Позичальником при оформленні Кредиту.

Пунктом 4.3 кредитного договору встановлено, що плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом. Тип процентної ставки за користуванням Кредитом - фіксована. Процентна ставка за користуванням Кредитом не змінюється протягом усього строку користування Кредитом, однак Позичальнику на умовах, вказаних у даному Договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися Кредитом за Пільговою та/або Зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності.

Відповідно до п.4.4 кредитного договору базовий період складає 17 календарних днів.

За п.4.6 договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи від дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: Стандартна процентна ставка становить 3.00% за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання права користування Кредитом за Зниженою та/або Пільговою ставкою).

Згідно з п 4.8 договору строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі - Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 07.09.2023. Строк Договору є рівним Строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Продовження Строку кредитування в односторонньому порядку Кредитодавцем або Позичальником не допускається. Подовження Строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою Сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань Позичальника.

Відповідно до п. 4.9, 4.10 договору реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає вісімсот тридцать чотири тисячі триста двадцать п?ять цiлих, нуль сотих відсотки (-ів).

За п.4.10 договору орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладення Договору (за весь Строк кредитування) складає: 39 000,00 грн та включає в себе: суму Кредиту та проценти за користування Кредитом 35 100,00 грн.

Виконання позивачем обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 3900,00 грн відповідачеві підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту №1111-9110 від 11.11.2022 (а.с.10) та витягом з рахунку позивача у АТ КБ «Приватбанк» (а.с.27-31).

Позивач надає розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 28.12.2023 загальний розмір грошових вимог, які виникли на підставі кредитного договору, становлять: прострочена заборгованість за кредитом - 3900,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 34768,50 грн, при цьому позивач заявляє вимогу про стягнення заборгованісті за кредитом 3900,00 грн та за нарахованими процентами - 15600,00 грн.

Згідно зі ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року у справі №191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

За висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18 та від 07.10.2020 у справі №127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч.3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Суд першої інстанції вважав, що виходячи з умов договору, позичальник мав сплачувати відсотки за користування кредитними коштами у сумі 3900 грн протягом 17 днів у розмірі 2,5 % на день, що становить суму у розмірі 1657,50 грн.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на наступні обставини.

Відмовляючи частково в задоволені позову, суд першої інстанції у вищезазначеному рішенні суду зазначив стягнути на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у розмірі 5557,50 грн., що складається з суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом у базовий період 17 днів (п. 4.4. Договору), а не в строк договору 300 календарних днів (п.4.8. Договору).

Вищезазначене свідчить про те, що суд належним чином не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме, інформацію щодо належного строку договору, що стало результатом часткового задоволення позову, а відтак і наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_2 11.11.2022 року було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1111¬9110 (надалі - Кредитний договір), що додавався до позовної заяви.

Також судом було встановлено, що відповідно до умов Кредитного договору ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надав Відповідачу кредитні кошти в розмірі 3 900,00 гривень.

В той же час, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п.4.8. Кредитного договору № 1111-9110 від 11.11.2022 року строк кредитування, тобто, строк, на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі - Строк кредитування). В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Отже, згідно п.4.8. Кредитного договору визначено законне право позивача нараховувати проценти за користування кредитом в межах строку договору (кредитування), погодженому між сторонами, а саме, в межах 300 календарних днів, що і було здійснено ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС».

Враховуючи викладене, судом першої інстанції помилково було зазначено в рішенні суду, що строк договору становить 17 днів, а не 300 календарних днів згідно п.4.8. Договору, що є прямою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.4.4. Кредитного договору визначено, що Базовий період складає 17 (сімнадцять цілих, нуль сотих) календарних днів. Перебіг першого Базового періоду починається з дати надання/видачі Кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого Базового періоду. Перебіг кожного наступного Базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього Базового періоду, крім наступного випадку: якщо Позичальник у поточному Базовому періоді має заборгованість зі сплати процентів і здійснив повне погашення цієї заборгованості, в дату погашення вказаної заборгованості перебіг поточного Базового періоду припиняється достроково та з наступного календарного дня починається перебіг наступного Базового періоду. Перебіг останнього Базового періоду закінчується в останній день строку дії цього Договору.

Пунктом 1.1. Кредитного договору передбачено, що базовий період сплати відсотків (далі - Базовий період) - проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у Позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування Кредитом.

Пунктом 4.8. Договору передбачено, що Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі - Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 07.09.2023 року. Строк Договору є рівним Строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Продовження Строку кредитування в односторонньому порядку Кредитодавцем або Позичальником не допускається.

При тому, базовий період - це строк (період) протягом якого позичальник буде сплачувати саме проценти за користування кредитом (в даному випадку - 17 днів). А строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку - 300 днів до 07.09.2023 року).

Відповідно до п.4.3. Договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом. Тип процентної ставки за користуванням Кредитом - фіксована. Процентна ставка за користуванням Кредитом не змінюється протягом усього строку користування Кредитом, однак Позичальнику на умовах, вказаних у даному Договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися Кредитом за Пільговою та/або зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності.

В той же час, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п.4.6. та п.10.1 кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою:

Стандартна процентна ставка становить 3.00% (три цілих, нуль сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання права користування Кредитом за Зниженою та/або Пільговою ставкою).

Пільгова процентна ставка становить 2,50% (дві цілих, п?ятдесят сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом протягом першого Базового періоду, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника спробувати скористатися послугами Кредитодавця.

Знижена процентна ставка становить 2.50 % (дві цілих, п?ятдесят сотих відсотки(-ів)) за кожен день користування Кредитом, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору.

Тобто, між сторонами погоджено строк кредитування згідно п. 4.8. Договору, а саме 300 календарних днів (до 07.09.2023 р.), протягом якого Позивач має право нараховувати проценти за користування кредитом, розмір яких визначено в п. 4.6. та п. 10.1. Договору, а відтак судом першої інстанції помилково (незаконно) було визначено, що строк договору є саме 17 днів, а не 300 календарних днів, як це визначено згідно умов Договору, що мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Позивачем в умовах договору детально описано, що є саме базовим періодом (п.1.1. Договору) та інформація про строк договору (п.4.8. Договору).

Крім того, аналогічна інформація щодо базового періоду, а також інформація про строк кредитування викладена в Правилах відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів).

Згідно з п.11.1. Кредитного договору, Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті Кредитодавця (https://credos.com.ua/) , повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

Відповідно до п.п. 2 пункту 2.1 Правил надання споживчих кредитів: «Базовий період сплати відсотків (далі - Базовий період) - проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у Позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування Кредитом. Кількість днів у Базовому періоді вказується у Договорі».

За п.п.26 пункту 2.1 Правил надання споживчих кредитів: «Строк кредитування - 300 календарних днів. Визначається як період часу у календарних днях, починаючи від дати видачі Кредиту (дати перерахування Кредитодавцем суми Кредиту на банківський рахунок Позичальника) до останнього дня Строку кредитування, який визначений у Договорі про відкриття кредитної лінії».

Отже, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» детально було описано інформацію як щодо базового періоду, так і щодо строку кредиту (строку кредитування), у зв`язку з чим суд першої інстанції помилково здійснив припущення, що строк договору (кредитування) є 17 днів, а не 300 календарних днів, як визначено в умовах договору.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, судом першої інстанції не було в повному обсязі з`ясовано обставини справи, зокрема інформації щодо строку договору (кредитування) (згідно п. 4.8. договору - 300 календарних днів (до 07.09.2023 р.), як підстави для належного нарахування процентів за користування кредитом, що мало наслідком часткового задоволення позову, а саме, нарахування процентів за користування кредитом в межах 17, а не 300 календарних днів, як зазначено в умовах договору (п. 4.8. Договору).

Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлено договором.

Згідно довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме, на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 28.12.2023, що є розрахунком заборгованості (яка міститься в матеріалах справи) вбачається, що позивачем нараховувались проценти лише у відповідності до умов Договору та у визначений строк кредитного Договору.

Отже, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» має право щодо нарахування процентів за користування кредитом в межах строку договору (кредитування) згідно п.4.8. Договору, а саме: 300 календарних днів (до 07.09.2023 р.), що останнім і було здійснено та відображено в розрахунку заборгованості.

Пункт 4.8. Договору є діючим та погоджений між сторонами. Відповідач не звертався до суду з позовною заявою та/або зустрічним позовом про визнання договору та/або умов договору, зокрема п.4.8. Договору недійсним, що свідчить про належність та дійсність умов Договору, зокрема, щодо строку договору (кредитування) протягом якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» має право на нарахування процентів за користування кредитом.

Додатково необхідно звернути увагу, що Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту укладання договору.

Також, відповідно до п.6.9. Договору позичальник має право протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, про що зобов`язаний повідомити Кредитодавця до закінчення вказаних 14 (чотирнадцяти) календарних днів шляхом направлення відповідного повідомлення у письмовій формі на адресу Кредитодавця. В такому випадку позичальник зобов`язаний протягом 7 (семи) календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від кредитного Договору повернути Кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з Договором, та сплатити проценти за період з дня одержання Кредиту до дня його повернення за ставкою, яка діяла під час фактичного користування Кредитом.

Проте, відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористався та продовжував користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах.

Так, відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Також, необхідно зазначити, що у постанові від 28 березня 2018 року в справі 444/9519/12 Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, позивачем дотримано вимоги, зокрема ст.1048, 1056-1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана (проінформована, доведена до відома) відповідачу.

Щодо правового тлумачення норми закону, а саме, ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» згідно актуальної судової практики, зокрема постанов Верховного суду та статті 625 ЦК України.

За п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Разом з тим, відповідно до Постанови Верховного Суду від 09.09.2020 року в справі 732/670/19 судом було зазначено про відсутність підстав, передбачених пунктом 5 частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо недійсності кредитного договору чи окремих його пунктів, оскільки максимальний розмір пені, нарахований кредитодавцем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року по справі 524/5556/19.

«Так, судом було зазначено про безпідставність доводів позивачки про порушення положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» , так як максимальний розмір пені, нарахований кредитодавцем, не перевищує 50 відсотків від суми кредиту, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов 'яаань».

Тобто, норма закону, зокрема п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» має місце щодо застосування до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов Договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вбачається, що Товариством не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно наданого розрахунку заборгованості, Товариство здійснює лише нарахування за процентами (згідно п. 4.6. та п.10.1. Договору) за користування кредитом в строк договору (згідно п.4.8. Договору), що погоджений між сторонами.

Отже, з наведеного вбачається, що помилково ототожнювати, що проценти за користування кредитом (правове регулювання яких передбачене відповідно ст. ст.ст.1048,1056-1 ЦК України), що нараховуються протягом строку договору (п.4.8. Договору) є неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за договором.

Позивачем дотримано вимоги, зокрема ст.1048, 10561 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана (проінформована, доведена до відома) відповідачу.

Вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України.

Відповідач взяв на себе зобов`язання та не виконав їх належним чином. Проценти, визначені у договорі, жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач був ознайомлений з усіма умовами договору та погодився із ними.

В постанові від 28 березня 2018 року по справі 444/9519/12 Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, позивач має законне право на нарахування процентів (згідно п. 4.6. та п.10.1. Договору) протягом строку договору (згідно п. 4.8. Договору), що останнім і було здійснено та відображено у розрахунку заборгованості (що міститься у матеріалах справи).

Проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.1048, 1054, 10561 ЦК України та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Позивачем дотримано нових правил роботи банків та небанківських фінансових установ, зокрема тих, що надають послуги з кредитування, викладених у Законі України №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», де зазначено, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення».

Також, у п.8.4. Договору зазначено, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь Кредитодавця проценти від неповерненої суми Кредиту за кожен день прострочення в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України, неустойку, штраф, пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за даним Договором, які виникли у зв`язку з порушенням Позичальником зобов`язань за цим Договором під час дії карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS -CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 (із наступними змінами і доповненнями) та/або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину. Крім того, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

У зв`язку з вищенаведеним, жодні штрафні санкції відповідачу за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором не нараховувались.

При тому, нові правила не передбачають скасування відсотків за користування кредитними коштами згідно договору. Таке нарахування є правомірним з боку кредитора.

Крім того, в розділі 8 Кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за неналежне виконання Кредитного договору, однак жодних штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів за ст.625 ЦК України) позивачем відповідачу не нараховувалося, а лише здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами.

В результаті неправильного застосування вищезазначених норм матеріального права суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зробив хибний висновок, що умови за користуванням кредитом є несправедливими та не відповідають вимогам чинного законодавства про захист споживачів.

Таким чином, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповністю з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При поданні позовної заяви та апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Мельник Вероніки Сергіївни - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» () заборгованість з кредитним договором у сумі 19 500 грн, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 3 900 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 15 600 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» () судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: