Житомирський апеляційний суд
Справа №293/229/23 Головуючий у 1-й інст. Збаражського О.М.
Категорія 19 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №293/229/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанковий промінь» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Агроарам» та державного реєстратора відділу з надання адміністративних послуг та державної реєстрації Швайківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області Шутько Олени Петрівни про визнання недійсним договору оренди та скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди

за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Агроарам» на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2024 року, ухваленого під головуванням судді Збаражського О.М. у смт Черняхові,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ТОВ «Світанковий промінь» звернулося до суду із названим позовом та просило визнати недійсним договір оренди землі б/н від 24.03.2020 укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Агроарам» щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :03:000:0035, що розташована на території Пекарщинської сільської ради Житомирського району Житомирської області та скасувати рішення про реєстрацію договору оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.06.2014 між ОСОБА_1 та ТОВ «Світанковий промінь» укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка кадастровий номер :03:000:0035, що розташована на території Пекарщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, строком на 10 років.

Заочним рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 14.11.2016 у цивільній справі №293/941/16-ц вищевказаний договір оренди землі розірваний. Проте рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 18.07.2018 зазначене заочне рішення було скасовано, в позові було відмовлено в повному обсязі за безпідставністю вимог. Рішення суду набрало законної сили 18.08.2018.

У зв`язку із наведеним позивач вказав, що договір оренди земельної ділянки від 01.06.2014 є чинним протягом строку на який його було укладено - до 31.05.2024.

На початку 2023 року Товариству стало відомо про те, що 24.03.2020 між власником земельної ділянки ОСОБА_1 та Фермерським господарством «АГРОАРАМ» було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0035, про що державним реєстратором речових прав ОСОБА_2 17.11.2021 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №4522449.

Посилаючись на те, що одночасне існування двох договорів оренди однієї земельної ділянки та їх державна реєстрація суперечить вимогам закону та призводить до порушення права позивача як користувача земельної ділянки, ТОВ «Світанковий промінь» просило задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2024 року позов задоволено частково. Визнано недійсним з моменту укладення договір оренди земельної ділянки б/н від 24 березня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Агроарам» щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :03:000:0035, що розташована на території Пекарщинської сільської ради Житомирського району Житомирської області. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Фермерське господарство «Агроарам» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2023 року № 321776323 право оренди позивача було припинено 30.01.2017, записів щодо відновлення такого права інформація не містить, а отже вона є відсутньою і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, з огляду на положення статей 6, 17 Закону України «Про оренду землі» вважає, що з моменту припинення права оренди відповідача, а саме з 30 січня 2017 року земельна ділянка кадастровий номер :03:000:0035 вважається такою що повернута орендодавцю, тобто ОСОБА_1 . Зазначає, що відповідно до рішення Черняхівського районного суду від 18 липня 2018 року, яке набрало законної сили 18 серпня 2018 року, ТОВ «Світанковий промінь» мало можливість звернутись до відповідного реєстратора відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації з заявою про відновлення припиненого права оренди на підставі цього рішення, але цього не вчинив, натомість припинив виплату орендної плати та фактичне використання земельної ділянки.

Також вказує, що ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції неправильно застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 01.04.2020 у справі №610/1030/18, оскільки цей висновок стосується правовідносин, які виникли до 1 січня 2013 року (до цієї дати реєстрація договорів оренди землі відбувалася в іншому порядку, ніж це передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), а особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) після настання цієї дати не зареєструвала своє право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У цій справі орендодавць ОСОБА_1 не вчиняла жодних дій, які б перешкоджали орендареві, тобто ТОВ «Світанковий промінь» користуватися орендованою земельною ділянкою, так як ця земельна ділянка не є переданою орендареві на підставі того, що відсутня реєстрація права оренди у Товариства, а також з цих самих підстав останнє не мало права її використовувати після того як право оренди було припинено 30.01.2017.

Також вважає правомірними дії ОСОБА_1 щодо укладення оспорюваного договору оренди, оскільки з моменту припинення права оренди ТОВ «Світанковий промінь» - 30.07.2017 протягом трьох років Товариство не здійснювало прав та не виконувало обов`язків за договором від 01.06.2014, а тому говорити про його дію не можна.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Світанковий промінь» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, стягнути з ФГ «Агроарам» на користь ТОВ «Світанковий промінь» 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що спірна земельна ділянка 30.01.2017 вибула із користування є безпідставними, оскільки позивач спеціально не звільняв спірну земельну ділянку для ФГ «Агроарам» чи будь-якого іншого підприємства та відповідно будь-які письмові докази цього відсутні. При цьому, позивачу не було відомо, що у 2017 році його право оренди було припинено державним реєстратором на підставі первісного незаконного рішення місцевого суду, яке ним же було скасовано. Таким чином вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що порушення законних прав та інтересів позивача виникло у лютому 2017 року, а тому його права на судовий захист сплинув у 2020 році. Стосовно інших обставин зазначив, що позиція позивача викладена у позовній заяві. Також вказує, що на стадії апеляційного розгляду адвокатом Дорофєєвим Д.О. надані послуги на суму 3000 грн за складання відзиву та участь у судовому засіданні, які просить стягнути з відповідача.

Учасники справи до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 01.06.2014 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світанковий промінь» укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 4,32 га., кадастровий номер :03:000:0035, що розташована на території Пекарщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, строком на 10 років (т.1 а.с.8-9).

Відповідно до п. 3.1 Договору договір укладено на 10 років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту реєстрації цього права відповідно до законодавства. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами. Після закінчення договору оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк (т.1 а.с.8).

Відповідно до п.12.1. договору оренди землі, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку(т.1 а.с.9).

Згідно із актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 01.06.2014 ОСОБА_1 передала належну їй земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0035 ТОВ «Світанковий промінь», що також підтверджується, актом визначення меж земельної ділянку в натурі (на місцевості) від 01.06.2014, план-схемою земельної ділянки кадастровим планом земельної ділянки та актом про визначення меж земельних ділянок в натурі (т.1 а.с.10-12).

Право оренди за ТОВ «Світанковий промінь» зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.09.2014, номер запису про інше речове право: 6948148 (т.1 а.с.13-14).

Судом також встановлено, що 14.11.2016 заочним рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області договір оренди землі з кадастровим номером :03:000:0035, розташованої на території Пекарщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області укладений 01.06.2014 розірваний (а.с.23-24).

18.07.2018 рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області заочне рішення від 14.11.2016 скасоване, та ухвалено нове рішення про відмову у розірванні договору оренди землі від 01.06.2014 (а.с.25-26). Вказане рішення суду є чинним, набрало законної сили 18.08.2018, що не оспорюється сторонами.

24.03.2020 між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Агроарам» укладений договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, предметом якого є земельна ділянка загальною площею 4,3205 га, кадастровий номер :03:000:0035, що розташована на території Пекарщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, що підтверджується відповідним договором оренди земельної ділянки, право оренди за яким зареєстроване 17.11.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права державним реєстратором Швайківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області Шутько О.П. (т.1 а.с. 50, 51-52).

03.03.2023 між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Агроарам» укладено договір про припинення дії договору оренди землі від 24.03.2020 за взаємною згодою (том 1 а.с. 155). Зазначене підтверджується і Витягом з Державного реєстру речових прав (т.1 а.с.154).

Вирішуючи спір в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 24.03.2020, укладеним між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Агроарам», суд першої інстанції вказав, що оскільки протягом дії договору оренди «ОВ «Світанковий промінь» з ОСОБА_1 остання уклала договір оренди тієї самої земельної ділянки з Фермерським господарством «Агроарам», тому позивач правомірно вважає, що його права як орендаря земельної ділянки були порушені самим фактом укладання цього договору, у зв`язку з чим він і звернувся до суду з цим позовом, а тому в цій частині позовні вимоги ТОВ «Світанковий промінь» підлягають задоволенню.

Щодо застосування строків позовної давності, місцевий суд зазначив, що предметом даного спору є визнання недійсним договору оренди землі укладеного 24.03.2020 між ОСОБА_1 та ФГ «Агроарам», на підставі якого 17.11.2021 державним реєстратором Швайківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області Шутько О.П. здійснено державну реєстрацію права оренди за відповідачем ФГ «Агроарам», тому позивач не міг дізнатися про порушення свого права оренди на спірну земельну ділянку до моменту укладення указаного договору оренди. Таким чином суд вважав, що у суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Щодо скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди землі від 24.03.2020 суд вказав, що враховуючи положення ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», те, що з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки, а вимоги позивача стосуються саме скасування державної реєстрації договору оренди землі від 24.03.2020, тому така позовна вимога не підлягає задоволенню.

Також судом першої інстанції додатково зазначено, що державний реєстратор відділу з надання адміністративних послуг та державної реєстрації Швайківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області Шутько О.П. не може виступати належним відповідачем у спорі про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію речового права на нерухоме майно, оскільки державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що доводи апеляційної скарги зводяться до оскарження рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. Інших доводів апеляційна скарга не містить. Таким чином рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині вимог про визнання недійсним договору оренди землі від 01.06.2014, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світанковий промінь».

Отже, переглядаючи справу в оскаржуваній частині, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору оренди від 01 червня 2014 року) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

У частинах першій, четвертій статті 639 ЦК України вказано, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (частина перша статті 792 ЦК України).

Згідно зі статтями 1, 13 Закону України «Про оренду землі» орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У частині першій статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на момент укладення договору оренди від 01.06.2014) було визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально.

05 грудня 2019 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності

16 січня 2020 року № 340-IX частину першу статті 19 Закону України «Про оренду землі» доповнено вимогою, що дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення, а право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

У частині третій статті 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У частині п`ятій статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 01.06.2014 між ОСОБА_1 та ТОВ «Світанковий промінь» укладено договір оренди землі, щодо земельної ділянки площею 4,32 га., кадастровий номер :03:000:0035, що розташована на території Пекарщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області

Речове право на спірну земельну ділянку за позивачем згідно з договором оренди землі від 01.06.2014 було зареєстровано Реєстраційною службою Володарсько-Волинського районного управління юстиції Житомирської області 05.09.2014. Тобто, з 05.09.2014 у позивача виникло право оренди на спірну земельну ділянку.

Однак, у зв`язку із припиненням, речового права оренди ТОВ «Світанковий промінь» 30.01.2017 на підставі заочного рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 14.11.2016 у цивільній справі №293/941/16-ц, яким вищевказаний договір оренди землі було розірвано, про що свідчать відомості з Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, спірна земельна ділянка вибула з тимчасового користування позивача, а в подальшому на підставі дій ОСОБА_1 була передана в оренду ФГ «Агроарам» на підставі договору оренди від 24.03.2020.

Встановивши, що рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 18.07.2018 заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 14.11.2016 скасовано, у позові ОСОБА_1 до ТОВ «Світанковий промінь» про розірвання договору оренди землі від 01.06.2014 щодо земельної ділянки площею 4,32 га відмовлено, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що право оренди позивача за договором оренди землі від 01.06.2014 є чинним та продовжує діяти протягом строку на який його було укладено сторонами.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц, 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).

Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду (постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 387/515/18, крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (частина третя статті 215 ЦК України).

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони (сторони) мали до вчинення правочину.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З аналізу наведених норм, у разі укладення договору оренди земельної ділянки в період чинності попереднього договору оренди оскаржуваний договір оренди може бути визнано недійсним.

Враховуючи, що на час підписання оспореного договору оренди та реєстрації права оренди земельної ділянки був чинним інший договір оренди цього ж об`єкта, підписаний раніше і зареєстрований, є підстави для визнання оспорюваного договору оренди недійсним як такого, що суперечить акту цивільного законодавства (частина перша статті 203 ЦК України), зокрема, приписам абзацу четвертого частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі», а також скасування його державної реєстрації.

Подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 387/515/18 та у постанові Верховного Суду від 09 липня 2021 року у справі № 584/722/18, від 21 червня 2023 року у справі № 357/9051/18.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в позивача на підставі договору оренди землі від 01.06.2014 з власником земельної ділянки, було порушено внаслідок укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки між відповідачами ОСОБА_1 та ФГ «Агроарам», і таке право підлягає захисту.

Таким чином, встановивши, що протягом дії договору оренди позивача з ОСОБА_1 остання уклала договір оренди тієї самої земельної ділянки з Фермерським господарством «Агроарам», дійшов обгрунтованого висновку про задоволення вимог позивача ТОВ «Світанковий промінь» про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 24.03.2020 укладеного між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Агроарам» щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :03:000:0035.

При оцінці доводів апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №610/1030/18з посиланням на те, що вона стосується правовідносин, які виникли до 1 січня 2013 року апеляційний суд зазначає таке.

Застосовуючи вказану позицію Великої Палати Верховного Суду, місцевий суд надавав правову оцінку правовідносинам у справі в контексті відсутності/наявності в позивача права на судовий захист.

У цій справі з позовом до суду за захистом своїх прав орендар звернувся задовго до закінчення строку дії первинного договору оренди землі у лютому 2023 року. Рішення суду першої інстанції було ухвалено також під час дії договору оренди та чинного права оренди у позивача 12.02.2024. Із апеляційною скаргою ФГ «Агроарам» звернулося 22.03.2024, також під час чинності договору оренди землі від 01.06.2014. Відтак, тривалий розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції, з огляду на встановлену чинним цивільним процесуальним законодавством процедуру розгляду цивільних справ, не може бути підставою для висновку про відсутність у позивача права на захист його прав. Вказані висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.11.2023 у справі № 357/8305/19.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що позивачем пропущено позовну давність є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що предметом даного спору є визнання недійсним договору оренди землі укладеного 24.03.2020 між ОСОБА_1 та ФГ «Агроарам», на підставі якого 17.11.2021 державним реєстратором Швайківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області Шутько О.П. здійснено державну реєстрацію права оренди за відповідачем ФГ «Агроарам», тому позивач не міг дізнатися про порушення свого права оренди на спірну земельну ділянку до моменту укладення указаного договору оренди.

Колегія суддів наголошує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонами надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Представник ТОВ «Світанковий промінь» адвокат Дорофєєв Д.О. просив стягнути з ФГ «Агроарам» З000 грн витрат на правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному суді, надав відповідний розрахунок: підготовка відзиву на апеляційну скаргу 2000грн, участь у судовому засіданні 1000грн.

Зважаючи на те, що сторони, в т.ч. представник ТОВ «Світанковий промінь», до апеляційного суду не з`явились, судове засідання з участю представника позивача не проводилось, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2000грн. витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції (за підготовку відзиву на апеляційну скаргу). В решті витрат на правничу допомогу необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агроарам» залишити без задоволення.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Стягнути із Фермерського господарства «Агроарам» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанковий промінь» 2000 грн витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.07.2024.

Головуючий Судді