Справа № 303/4174/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

за участі секретаря судового засідання Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сідун Олеся Степанівна, на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 травня 2024 року у складі судді Мирошниченка Ю.М., у справі за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пархоменко Микола Володимирович про забезпечення позову до пред`явлення позову,-

встановив:

14 травні 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пархоменко М.В. звернулася в суд із заявою про забезпечення позову, в якій просила:

- заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

- заборонити органу реєстрації - Верхньокоропецькій сільській раді знімати з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 наступних зареєстрованих там громадян: ОСОБА_2 та її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також брата ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , та вносити відповідні зміни до реєстрів.

Заява мотивована тим, у зв`язку з наміром звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування будинку АДРЕСА_1 виникла необхідність у зверненні до суду із заявою про забезпечення позову.

Неповнолітня ОСОБА_2 з моменту народження ІНФОРМАЦІЯ_1 по теперішній час зареєстрована та разом з батьками проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Дане домоволодіння до 29 грудня 2023 року належало бабусі заявниці ОСОБА_6 , яка за договором дарування від 29.12.2023 р. відчужила його на користь ОСОБА_1 без узгодження з органом опіки та піклування, внаслідок чого оспорюваний договір є недійсним як такий, що вчинений з порушенням прав зареєстрованої в ньому дитини.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 травня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - Пархоменко Миколи Володимировича про забезпечення позову - задоволено частково.

Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сідун О.С., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що існують достатні підстави вважати, що у разі подальшого відчуження спірного будинку виконання рішення про задоволення позову ОСОБА_2 про оспорювання права власності на нього ОСОБА_6 може виявитися суттєво ускладненим. Вказує, що враховуючи те, що між ОСОБА_6 та родиною заявника, тривалий термін існують конфлікти, судові спори та те, що родина заявника з заявником не проживають в даному будинку, волевиявлення ОСОБА_6 було вільним і відповідало її внутрішній волі, дана заява є безпідставною та зловживанням процесуальними правами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи учасники справи належним чином повідомлені.

Від представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Сідун О.С. надійшло клопотання до суду апеляційної інстанції про розгляд справи без її участі, апеляційну скаргу просить задовольнити.

Колегія суддів вважає за можливе на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянути справу у відсутності учасників справи.

Розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову у вигляді заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Згідно зі ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом даних норм, забезпечення позову - це заходи щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому заявник виходить з припущення про ймовірність таких дій і не зобов`язаний подавати суду докази.

Згідно з ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України N9 від 22.12.2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Матеріалами справи встановлено, що 14 травні 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пархоменко М.В. звернулася в суд із заявою про забезпечення позову, в якій просила:

- заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

- заборонити органу реєстрації - Верхньокоропецькій сільській раді знімати з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 наступних зареєстрованих там громадян: ОСОБА_2 та її батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також брата ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , та вносити відповідні зміни до реєстрів.

У заяві про забезпечення позову заявник зазначив, що має намір подати позов про визнання недійсним договору дарування будинку АДРЕСА_1 .

З поданих до заяви про забезпечення позову документів слідує, що зареєстрованим місцем проживання заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є будинок АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

За таких обставин існують достатні підстави вважати, що у разі подальшого відчуження спірного будинку виконання рішення про задоволення позову ОСОБА_2 про оспорювання права власності на нього ОСОБА_6 може виявитися суттєво ускладненим.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції врахував вищенаведені обставини справи та вимоги закону, а також взяв до уваги, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявниці та дійшов вірного висновку про наявність підстав для забезпечення позову.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції на законних підставах вжито заходів забезпечення позову та обґрунтовано постановлено оскаржувану ухвалу. Підстав для її скасування чи зміни не має.

Таким чином наведені доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.

За наведених обставин, апеляційну скаргу, відповідно до ст.375 ЦПК України, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись нормами статей 149, 150, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сідун Олеся Степанівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: