ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Пищиди М.М.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2023 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 25 липня 2022 року о 17.55 сталася ДТП між позивачем та ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом OPEL, в ході якого був пошкоджений транспортний засіб позивача SUBARU TRIBECA днз НОМЕР_1 . Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2022 року відповідача ОСОБА_1 було визнано винним в настанні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПРАТ « Страхова компанія «ПЗУ України». При зверненні до ПРАТ « Страхова компанія «ПЗУ України» йому було нараховане страхове відшкодування в сумі 26143,21 грн., з чим він не погодився, тому що при зверненні до сервісного центру нарахована сума відновлюваного ремонту значно перевищувала цю суму. Вважаючи розмір виплати значно заниженою, він звернувся до експерта автотоварознавця з метою встановлення дійсної вартості відновлюваного ремонту. За висновком №9398 експертного дослідження вартість матеріального збитку від пошкодження КТЗ було зазначено як 35061,68 грн.. а вартість відновлюваного ремонту 85095,44 грн. Страхова компанія двома платежами нарахувала позивачу 27760,37 грн. та виплатила цю суму за відрахуванням ПДВ посилаючись на свої Звіти про вартість збитків, а відповідач ОСОБА_1 відмовився відшкодовувати вартість відновлюваного ремонту. Моральна шкода полягає в тому , що позивач пережив стрес,нервові переживання через пошкодження автомобіля, був порушений його звичайний нормальний життєвий ритм через необхідність звернення до різних органів та осіб з метою з`ясування вартості робіт по відновленню, складання різних документів.

З огляду на зазначене просив суд стягнути на його користь з Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія «ПЗУ України» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ України») вартість матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля після ДТП у розмірі 8918,47 грн. страхового відшкодування та стягнути ОСОБА_1 на користь позивача вартість відновлюваного ремонту автомобілю після ДТП, що складає різницю між вартістю відновлювального ремонту та вартістю матеріальних збитків в сумі 58 952,23 грн. та 20000 грн моральної шкоди, а також покласти на відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з Приватного акціонерного товариства «СК «ПЗУ України» на підставі Полісу ОСЦПВВНТЗ ЕР.209538302 на користь ОСОБА_2 вартість матеріального збитку у вигляді відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу SUBARU TRIBECA днз НОМЕР_1 , з урахуванням зносу в сумі 1508 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість відновлюваного ремонту пошкодженого у наслідок ДТП транспортного засобу SUBARU TRIBECA днз НОМЕР_1 в сумі 54 142 гре., 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1073 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом, а всього 57615 грн. 60 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги в задоволеній частині є законними та обґрунтованими.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року стягнено на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам: - з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» в сумі 1728 грн.; - з ОСОБА_1 в сумі 5724 грн.; іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову та заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення та додаткове суду не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 25 липня 2022 року о 17.55 сталася ДТП у м.Дніпро по пров. Фестивальному, 5 за участю ОСОБА_1 , який керував КТЗ OPEL ZAFIRA днз НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , власника КТЗ SUBARU TRIBECA днз НОМЕР_1 . В наслідок ДТП було пошкоджено транспортний засіб ОСОБА_2 .

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2022 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля OPEL ZAFIRA днз НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» що підтверджується копією Полісу ОСЦПВВНЗ № Е.Р.209538302 (далі Поліс) від 17 червня 2022 року.

Відповідно до умов Полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн. Розмір франшизи становить 2600 грн.

Сторони не оспорюють своєчасне звернення страхувальника та власника пошкодженого автомобілю ОСОБА_2 до страхової компанії та повідомлення про страховий випадок.

29 липня 2022 року був складений протокол технічного огляду КТЗ SUBARU TRIBECA днз НОМЕР_1 . Протокол складений ОСОБА_3 .

Звітом №07-D/11/97 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 02 серпня 2022 року, який зроблений виконавцем ФОП ОСОБА_4 , визначено ринкова вартість транспортного засобу 547136,4 грн, коефіцієнт фізичного зносу 0,7 вартість відновлювального ремонту 25589,34грн. (с ПДВ на запасні частини та матеріали) вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу 14037,94 грн. (с ПДВ на запасні частини та матеріали).

Страхова компанія керуючись звітом №07-D/11/97 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу склала страховий акт № 20439/1 нараховане до виплати страхове відшкодування за відрахуванням ПДВ та франшизи (2600грн) 9820,78 грн.

Відповідно до платіжної інструкції від 04 серпня 2022 року зазначена сума була перерахована позивачу в рахунок страхового відшкодування.

20 грудня 2022 року оцінювачем ОСОБА_5 було знову проведено технічний огляд КТЗ SUBARU TRIBECA днз НОМЕР_1 .

Звітом №89-D/11/90 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 23 січня 2023 року, який зроблений виконавцем ФОП ОСОБА_4 , визначено ринкова вартість транспортного засобу 547136,4 грн, коефіцієнт фізичного зносу 0,7 вартість відновлювального ремонту 80987,41 грн. (с ПДВ на запасні частини та матеріали) вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу 30953,65 грн. (с ПДВ на запасні частини та матеріали).

Страховим актом № 20439/2 нараховане до виплати страхове відшкодування за відрахуванням ПДВ та франшизи (2600грн), а також з урахуванням раніше сплаченої страхової суми 9820,78 грн. додаткове страхове відшкодування в сумі 13722,43 грн.

Відповідно до платіжної інструкції від 25 січня 2023 року зазначена сума була перерахована позивачу в рахунок страхового відшкодування.

Таким чином, судом встановлено, що виплачене ПрАТ СК страхове відшкодування за відрахуванням франшизи та ПДВ становить 27760,37 грн.

Позивач не погодившись з таким розміром відшкодування звернувся до експерта-автотоварознавця з метою встановлення дійсної вартості відновлювальних робіт.

Відповідно до висновку № 9398 експерта-товарознавця від 29 грудня 2022 року встановлено вартість матеріального збитку, нанесеного позивачу пошкодженням транспортного засобу становить 35061,68 грн. Вартість відновлювального ремонту складає 85095,44 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

Страховиком виплачено позивачу страхове відшкодування за цим Полісом в сумі 27760,37 грн. за відрахуванням франшизи та ПДВ у вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, яка встановлена на підставі Звіту №89-D/11/90, що зроблений на замовлення страхової компанії.

Позивач не погодився із сумою страхового відшкодування та просить стягнути з відповідачів понесені ним реальні збитки від пошкодження його транспортного засобу відповідно до висновку № 9398 експерта-товарознавця від 29 грудня 2022 року, який було зроблено на його замовлення.

Проаналізувавши Звіт №89-D/11/90, що зроблений на замовлення страхової компанії та висновок № 9398 експерта-товарознавця від 29 грудня 2022 року, що зроблений на замовлення позивача, суд першої інстанції встановив, що в них збігається висновок про перелік запчастин які підлягають заміні. Обидва експертних дослідження прийшли до висновку про те, що вартість запчастин, що підлягають заміні складає 72906,34 гривні.

Розбіжності у висновках стосуються лише калькуляції необхідних годин та робіт по фарбуванню та вартості матеріалів для фарбування. Так, згідно зі Звітом №89-D/11/90 витрати на фарбування становлять 3 години - 1530 грн. та вартість матеріалів 5990,07 грн., а висновок № 9398 містить більш розширений перелік робіт по фарбуванню, і витрати на фарбування визначені як 5.9 годин, що становить 3009 грн., а також вартість матеріалів 8419.10 грн.

Відповідно до 8.5.7. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів для визначення обсягу робіт з пофарбування слід виходити з необхідності цілісного пофарбування усіх замінених або відновлених складників, а також тих, які стикуються з ними, якщо внаслідок згаданих операцій їхня поверхня пошкоджується.

Звіт №89-D/11/90 був складений із порушенням положень п.п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки оцінювач, який складав звіт про оцінку збитків, особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб.

Таки чином, суд першої інстанції прийняв за основу як належний доказ висновок № 9398 експерта-товарознавця від 29 грудня 2022 року.

Цим висновком встановлено, що вартість матеріального збитку, нанесеного позивачу, як власнику транспортного засобу (тобто відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу) становить 35061,68 грн.

Страхове відшкодування зроблене із вартості матеріального збитку 30953,65 грн. за відрахуванням ПДВ та франшизи 2600 грн., що склало 27760,37 грн.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з страхової компанії на користь позивача слід достягнути недоплачений розмір завданого матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу), що становить 1508,03 грн. (35061,68грн. - 30953,65грн =4108,03грн 2600 грн. (франшиза)), що не виходить за межі розміру страхового відшкодування за Полісом страхування. В решті вимог до страхової компанії слід відмовити.

Суд першої інстанції вважав вірними дії страхової компанії по зменшенню страхового відшкодування на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, що відповідає пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Будь-яких доказів на підтвердження проведеного ремонту не надано.

Враховуючи, що страховик має обов`язок відшкодувати лише вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, якого недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка є обов`язком страховика.

Тому з відповідача ОСОБА_1 , як заподіювача шкоди, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та розміром страхового відшкодування, з урахуванням франшизи, що становить 54142 грн. (85095,44 грн. - 28353,65грн. +2600грн).

Оскільки на підставі наданої позивачем квитанції відповідач ОСОБА_1 01.09.2022 року сплатив позивачу франшизу в сумі 2600грн., то з відповідача слід стягнути на користь позивача 51542 грн в рахунок відшкодування реальних матеріальних збитків після ДТП.

Також, суд першої інстанції вважав доведеним завдання позивачу моральної шкоди, яка полягає в тому, що в результаті незаконних дій винуватця ДТП ОСОБА_1 позивачу були завдані душевні страждання та переживання внаслідок пошкодження його транспортного засобу. На думку суду був порушений його звичайний життєвий уклад та він потребував додаткових зусиль для організації свого життя, а тому з урахуванням вимог розумності та справедливості прийшов до висновку, що з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 5000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується, з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За ст. ст. 3, 6, п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди; страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого; у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи; у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до положень ст. 36.1. Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За змістом ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, за змістом вказаних норм матеріального права вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Відтак відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Зазначена позиція суду повністю узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, за якою у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

У постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року (справа № 209/3145/15-ц) також зазначено, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не застосовано до співних правовідносин приписи пункту 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо зменшення відшкодування на суму ПДВ, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки судом правомірно застосовано ст. 36.2 Закону в частині зменшення страхового відшкодування на суму ПДВ, адже якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не був присутній при огляді транспортного засобу, експертами-товарознавцями жодного разу не викликався, хоча є безпосередньо заінтересованою особою, колегія суддів відхиляє, оскільки п. 5.2 Методики встановлено, що виклик заінтересованих осіб для технічного огляду проводиться у разі потреби.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції постановлено рішення на підставі наданих позивачем копій документів, колегія суддів вважає безпідставними.

Окрім цього, в судовому засіданні в суді першої інстанції, був допитаний експерт - автотоварознавець ОСОБА_6 , який підтвердив свій висновок № 9398 експерта-товарознавця від 29 грудня 2022 року, який обґрунтував необхідність заміни пошкоджених запчастин на нові, тому що деталі мали тріщини, пошкоджені кріплення. Пояснив, що відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів перед складанням висновку огляд оцінювачем транспортного засобу є обов`язковим. При експертному дослідженні був врахований коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу відповідно до зазначеної Методики.

Жодних доказів на спростування даного висновку експерта апелянтом надано не було, як і не було заявлено клопотань про призначення судової експертизи.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність пред`явлення позову до ОСОБА_1 з вимогою про відшкодування завданої ним шкоди, оскільки позивач вимагає стягнення лише тих витрат, які не перевищують вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження транспортного засобу та складають різницю між фактично понесеними витратами на відновлювальний ремонт транспортного засобу та страховою виплатою.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Врахувавши ступінь моральних страждань позивача, спричинених внаслідок протиправних дій відповідача, відсутність можливості користуватися транспортним засобом певний період часу, а також принципи розумності та справедливості, суд вважав, що позивачу дійсно було завдано моральної шкоди від стресу під час самої ДТП та від майнових втрат (що потребувало додаткових зусиль для організації життя), розмір якої підлягає до стягнення в розмірі 5 000 грн., з вказаним розміром погоджується й апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправомірно постановлено додаткове рішення, оскільки позивачем надано до суду договор про надання правової допомоги, докази на підтвердження передачі виконаних робіт та проведення розрахунків надані в копіях, що не відповідає вимогам ст. 95 ЦПК України, а також договір про надання правової допомоги укладений щ адвокатським об`єднанням Лігал Альянс, отже добровільна сплата позивачем коштів саме об`єднанню, а не адвокату, не є підставою для стягнення фактично сплачених поза умовами договору, колегія суддів відхиляє, оскільки договір укладено між ОСОБА_2 та АО Лігал Альянс в особі президента президента адвоката Черкавського Ю.С..

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення залишенню без змін.

У відзиві, представником позивача була надана заява про стягнення апелянта витрат на правову допомогу у розмірі 3200 грн..

Колегія суддів вважає, що вказана заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно ст. 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача під час розгляду цивільної справи в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Черкавський Ю.С.

На підтвердження понесених витрат матеріали справи містять, Договір про надання правової допомоги від 31 січня 2023 року, додаткову угоду від 28 грудня 2023 року до Договору про надання правової допомоги від 31 січня 2023 року, акт прийому-передачі виконаної роботи від 17 жовтня 2024 року, та рахунок № 001 від 17 жовтня 2024 року.

З огляду на умови договору про надання правової допомоги, колегія суддів приходить до висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи.

З огляду на викладене, керуючись принципом справедливості та верховенства права, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3200,00 грн..

Визначений розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3200,00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

М.М. Пищида