КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/722/24 Головуючий у І інстанції Зінченко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Донька сторін ОСОБА_3 проживає з позивачкою, перебуває на утриманні останньої, навчається на першому курсі стоматологічного факультету (спеціальність 221 «Стоматологія») Національного медичного університету імені О.О.Богомольця, на контрактній формі (за кошти фізичних (юридичних) осіб).

Вартість навчання згідно договору про надання освітніх послуг складає 53170,00 грн. на рік., а за весь термін навчання 265850,00 грн. Донька сторін винаймає ліжко-місце у гуртожитку Університету вартість якого складає 800,00 грн на місяць. Також, є постійні витрати: на проїзд в маршрутних автобусах, що становить 150,00 грн за тиждень (150,00 х 4 = 600,00 грн/місяць), на проїзд в метрополітені - 200,00 грн/місяць, на харчування - близько 500,00 грн на тиждень (500,00 х 4 = 2000,00 грн/місяць), на вивчення англійської мови, - 2400,00 грн на місяць.

Крім того, доньці сторін потрібно купувати одяг, ліки, засоби гігієни, сплачувати за неї комунальні послуги. Після припинення шлюбних відносин відповідач не приймає участі у розвитку та вихованні дитини.

Позивач звертала увагу на те, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, тому не має можливості самостійно заробляти собі на утримання.

Станом на дату звернення до суду позивачка не має можливості самостійно утримувати доньку, оскільки перебуває у відпустці в зв`язку з вагітністю та пологами. Джерел доходу, крім соціальних виплат вона не має. У зв`язку з цим донька сторін потребує матеріальної допомоги зі сторони батька.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі 6000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення донькою 23 років.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 липня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку щомісячно, з 07 травня 2024 року до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 річного віку дитини.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської областівід 29 липня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачем були заявлені вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а суд самостійно обрав інший спосіб стягнення аліментів та стягнув аліменти у частці від доходів відповідача, що суперечить принципу диспозитивності та вимогам чинного законодавства.

В доводах апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо розміру аліментів на утримання повнолітньої доньки в зв`язку продовженням навчання враховував ту обставину, що відповідач має на утриманні батьків-пенсіонерів, які потребують матеріальної допомоги, однак сам факт наявності у відповідача батьків-пенсіонерів не є підтверджуючим фактом необхідності їх матеріального утримання.

Крім того, відповідачем не надано до суду документів про розмір доходів батьків-пенсіонерів, а також доказів, які б підтверджували потребу його батьків в додатковій матеріальній допомозі, крім отримуваного ними доходу у вигляді пенсії по віку.

Звертає також увагу на те, що твердження відповідача про потребу його малолітньої дитини ОСОБА_5 у домашньому догляді (дитини-інваліда) не відповідають дійсності, оскільки відповідач не надав належних доказів про наявність у його молодшої дитини статусу дитини з інвалідністю.

Щодо перебування на утриманні відповідача його дружини, позивач в апеляційній скарзі вказує на те, що матеріали справи не містять висновків та рекомендацій спеціалістів, а саме лікарів, щодо травми дружини відповідача, тому представником останнього у відзиві на позовну заяву та судом в рішенні некоректно зроблено висновок про те, що ОСОБА_6 (дружина відповідача) «тривалий час потребує реабілітації».

Жодних доказів, які б підтверджували значні матеріальні витрати відповідача, пов`язані з травмуванням дружини, на момент розгляду справи, до суду не надано.

11 листопада 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_4 - адвоката Корзаченка В.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської областівід 29 липня 2024 року залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що апеляційна скарга не містить достатніх посилань на норми матеріального чи процесуального права, які на думку апелянта були порушені судом першої інстанції, апелянт не спростовує жодних обставин чи висновків, які зазначені у оскаржуваному рішенні суду, тому відсутні будь-які правові підстави для її задоволення.

Зокрема, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції доводи позивачки, які по суті зводяться до незгоди з судовим рішенням та переоцінки наявних у справі доказів на підставі власної думки останньої, яка натомість не підкріплена жодним письмовим доказом ані в частині розрахунку самостійно визначеної твердої суми аліментів, ані в частині тлумачення приписів ч. 1 ст. 199 СК України щодо існування обов`язкової умови для стягнення аліментів на навчання повнолітньої дитини - це можливості батька надавати таку допомогу та її посильний розмір, ані навіть у частині висновку апелянтки щодо наявності захворювання у дитини відповідача та його тяжкості, тощо.

У відзиві представник ОСОБА_4 - Корзаченко В.М. вважає твердження позивачки про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та визначив стягнення аліментів не у твердій грошовій сумі, як вона просила, а в частці від заробітку, хибними, оскільки відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі, або у частці від заробітку платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України.

У відзиві звернуто увагу на те, що наразі відповідач має певну невизначеність з розміром його можливого доходу, оскільки вже з 05 листопада 2024 року він призивається на військову службу під час мобілізації.

Оскільки, з доданої відповідачем довідки про доходи вбачається різний розмір заробітної плати відповідача, а відтак суд вірно врахував можливі зміни заробітку відповідача та цілком законно і справедливо визначив розмір аліментів у частці від заробітку.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п. 1 ч. 4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанціції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04 травня 2006 року.

З копії довідки № 94 від 01 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживає донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Донька сторін ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу стоматологічного факультету Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, денна форма навчання, зарахована на 1 курс 1 семестр з 01 вересня 2023 року, термін закінчення навчання 30 червня 2028 року.

ОСОБА_3 навчається за рахунок коштів фізичних (юридичних) осіб., що підтверджується копіями довідки № 404 від 08 квітня 2024 року та договору №12114774-СК-2023 про навчання у закладі вищої освіти від 29 серпня 2023 року.

Згідно копії Договору про надання платної освітньої послуги від 29 серпня 2023 року, вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 265850,00 грн, 53170,00 грн - за кожен календарний рік.

Додатковою угодою від 11 січня 2024 року до договору від 29 серпня 2023 року №12114774-СК-2023 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою законному представнику ОСОБА_1 надано можливість вносити плату за освітню послугу щомісячно в строк до першого числа кожного місяця частинами в сумі 6646,25 грн.

Копією квитанції підтверджується оплата ОСОБА_1 навчання ОСОБА_3 за договором №12114774-СК-2023 від 29 серпня 2023 року.

ОСОБА_3 під час навчання проживає в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Договором найму №4/879 жилого приміщення в гуртожитку НМУ імені О.О.Богомольця на 2023/2024 навчальний рік від 01 вересня 2023 року та квитанціями на оплату проживання в гуртожитку.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03 квітня 2024 року.

З довідки про доходи №0307/1 від 03 липня 2024 року вбачається, що ОСОБА_4 працює у ТОВ «Омела» з 14 травня 2020 року водієм автотранспортного засобу, загальна сума доходу за період з 01 січня 2024 року по 30 червня 2024 року без урахування аліментів становила 59 167,50 грн, загальна сума аліментів становила 20 572,46 грн.

16 липня 2019 року відповідач ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 16 липня 2019 року.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 02 березня 2021 року вбачається, що відповідач ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Малолітня дитина відповідача ОСОБА_5 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 , має захворювання (код за МКХ-10J399) та потребує домашнього догляду, з 21 вересня 2021 року перебуває на диспансерному обліку, що підтверджується довідкою № 14 (ЛКК № 39 від 15 лютого 2024 року) про потреби дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді.

Дружина відповідача ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 04 вересня 2009 року, на початку 2024 року ОСОБА_6 отримала травму правого колінного суглоба і тривалий час потребує реабілітації, що підтверджується висновком магнітно-резонансної томографії від 15 січня 2024 року.

Батьки відповідача ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є пенсіонерами, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 .

Згідно виписки-епікриза з медичної картки стаціонарного хворого №9545(23), мати відповідача ОСОБА_12 13 грудня 2023 року звернулася до КНП ОМР «Обухівська БЛІЛ» з двокісточковим переломом гомілковостопного суглоба, з 18 грудня 2023 року по 22 грудня 2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні в трамвідділенні після побутової травми, її було прооперовано.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що донька сторін ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу стоматологічного факультету Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, форма навчання денна, стипендію не отримує, доходів немає та потребує допомоги зі сторони батька, тому з врахування обставин зазначених в ст. 182 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти в розмірі в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку щомісячно, на користь позивача на утримання повнолітньої доньки, оскільки дитина перебуває на утриманні матері.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України).

Так, ч. 1 ст. 198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню ст.199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Водночас обов`язок утримувати дітей згідно положень ст.180 СК України лежить на обох батьках.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно суд першої інстанції надав належну оцінку доказам у справі та врахував, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину в рівних частинах.

Судом першої інстанції враховано наявність у відповідача малолітньої дитини, яка має захворювання (код за МКХ-10J399) та потребує домашнього догляду, дружини, яка на початку 2024 року отримала травму правого колінного суглоба і тривалий час потребує реабілітації, батьків-пенсіонерів, які потребують матеріальної допомоги, розмір заробітної плати, а також ту обставину, що відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки в зв`язку з продовженням навчання в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, задовольнивши позовні вимоги про стягнення аліментів у у частці від доходів відповідача, не у твердій грошовій сумі, як просила позивачка, суд апеляційної інстанції відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі, або у частці від заробітку платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України.

Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 17).

В даному конкретному випадку відповідач є працевлаштованим, що підтверджується довідкою про доходи №0307/1 від 03 липня 2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 працює у ТОВ «Омела» з 14 травня 2020 року водієм автотранспортного засобу та отримує заробітню плату, тому судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про визначення розміру аліментів у частці від заробітку платника аліментів є правильним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неправильно оцінив подані відповідачем докази, які підтверджують наявність в останнього малолітньої дитини, яка має захворювання (код за МКХ-10J399) та потребує домашнього догляду, дружини, яка на початку 2024 року отримала травму правого колінного суглоба і тривалий час потребує реабілітації, батьків-пенсіонерів, які потребують матеріальної допомоги, апеляційний суд критично оцінює, оскільки судом першої інстанції надана належна правова оцінка та, при визначенні розміру аліментів, зроблено мотивований висновок, який відповідає чинному законодавству України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до не згоди позивача з оскаржуваним рішенням, належних та допустимих доказів, які були б підставою для скасування правильного по суті рішення позивачка не надала.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Нових доказів для дослідження, які могли б стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції стороною позивача не надано.

Крім того, ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення аліментів в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 травня 2024 року до закінчення навчання в Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця, але не довше, ніж до досягнення дочкою 23 років.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції вірно встановив всі обставини справи, надав належну правову оцінку наданим сторонами доказам, а тому дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської областівід 29 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 21 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар