Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2024 Справа №607/12151/24

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Братасюка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Тинкалюк Є.І.

представника позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочинів удаваними та визнання спільної сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про

визнання удаваним

-договору дарування земельної ділянки від 05.05.2023 року, посвідченого нотаріально в реєстрі за №405,

-договору дарування земельної ділянки від 30.05.2023 року, посвідченого нотаріально в реєстрі за №517,

визнання земельних ділянок площею 0, 08 га кадастровий номер :02:001:1889, площею 0, 08 га кадастровий номер :02:001:1906, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2

На обгрунування вимог позивача зазначає, що позивачка та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2001 року та спільно проживають, ведуть спільний побут. В травні 2023 року чоловік набув у вланість дві спірні земельні ділянки на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування. Однак ОСОБА_2 фактично придбав ці земельні ділянки оплативши за них гроші на суму 12000 гривень. На придбання цих земельних ділянок було витрачено спіоні сімейні кошти. За твердженням позивачки між відповідачам фактично укладено договори купівлі продажу, а не дарування. Тому вважає спірні земельні ділянки спільною сімейною вланістю подружжя ОСОБА_6 , а спірні правочини удаваними.

В судовому засіданні представниця позивачки позов підтримала та просить вимогу задовольнити.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_5 позов визнали. Відповідачка ОСОБА_4 на адресу суду направила клопотання про розгляд за власної відсутності, відносно задоволення позову не заперечила.

Заслухавши пояснення та дослідивши докази судом встановлено наступні обставини.

Сторони спору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі з 30 серпня 2001 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 30 серпня 2001 року.

Відповідно змісту договору дарування земельної ділянки від 05.05.2023 року, посвідченого нотаріально в реєстрі за №405, ОСОБА_5 подарувала (безоплатно передала у власність) ОСОБА_2 , а останній прйняв в дар земельну ділянку 0, 08га кадастровий номер :02:001:1889, з цільовим призначенням дял будівнитцьтва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Байківці Тернопільського району.

Дарунок сторони оцінили в сумі 19117, 50 гривень.

При цьому сторони правочину ствердили, що однаково розуміють значення й умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, що він не вчинений під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини, а аткож, що він немає характеру фіктивного та удаваного правочину та спрямований на настання правових наслідків, які обумовлені ним. (п.13)

Зміст статтей, в тому числі, ст.203, 215-220, 235 ЦК України, нотаріусом сторонам правочину роз`яснено.(п.15) . Строни ствердиди, що зміст правочину, зміст зазначених в п.15 статтей зрозумілий, питань, які залишилися нез`ясованими для них, немає. (п.16).

Відповідно змісту договору дарування земельної ділянки від 30.05.2023 року, посвідченого нотаріально в реєстрі за №517, ОСОБА_4 подарувала (безоплатно передала у власність) ОСОБА_2 , а останній прйняв в дар земельну ділянку 0, 08га кадастровий номер :02:001:1906, з цільовим призначенням дял будівнитцьтва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в с. Байківці Тернопільського району.

Дарунок сторони оцінили в сумі 343598,58 гривень.

При цьому сторони правочину ствердили, що однаково розуміють значення й умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, що він не вчинений під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини, а аткож, що він немає характеру фіктивного та удаваного правочину та спрямований на настання правових наслідків, які обумовлені ним. (п.12)

Зміст статтей, в тому числі, ст.203, 215-220, 235 ЦК України, нотаріусом сторонам правочину роз`яснено.(п.14) . Строни ствердиди, що зміст правочину, зміст зазначених в п.14 статтей зрозумілий, питань, які залишилися нез`ясованими для них, немає. (п.15).

Позивачка стверджує, що в травні 2023 року чоловік набув у вланість дві спірні земельні ділянки на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування. Однак ОСОБА_2 фактично придбав ці земельні ділянки оплативши за них гроші на суму 12000 гривень. На придбання цих земельних ділянок було витрачено спіоні сімейні кошти. За твердженням позивачки між відповідачам фактично укладено договори купівлі продажу, а не дарування. Тому вважає спірні земельні ділянки спільною сімейною вланістю подружжя ОСОБА_6 , а спірні правочини удаваними.

На підтвердження викладеного надала належним чином засвідчені копії розписок:

-від 05.05.2023 року за змістом якої ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 56000 гривень в рахунок належних з нього платежів за продаж земельної ділянки 0,8га кадастровий номер :02:001:1889

-від 05.09.2023 року за змістом якої ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 30000 гривень в рахунок належних з нього платежів за продаж земельної ділянки 0,8га кадастровий номер :02:001:1889

-від 05.01.2024 року за змістом якої ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 35000 гривень в рахунок належних з нього платежів за продаж земельної ділянки 0,8га кадастровий номер :02:001:1889

-від 05.05.2024 року за змістом якої ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 38000 гривень в рахунок належних з нього платежів за продаж земельної ділянки 0,8га кадастровий номер :02:001:1889

Допитана 03.09.2024 року за її згодою в в процесуальному статусі свідка ОСОБА_5 показала, що для неї різниці між договором купівлі родажу та дарування немає, оформленням правочину займався ОСОБА_2 ; який вид правочину слід було укладати їй було все одно - умислу у свідка, котра за правочином виступала стороною дарувальника, на удаваність правочину, з метою приховування правочину іншого виду, у Залізовської не було. Ціною земельної ділянки сторони обумовили 5000 доларів США, які частинами свідку виплачував ОСОБА_2 згідно розписок.

В судовому засіданні 03.09.2024 року відповідач ОСОБА_2 на запитання суду пояснив, що умислу на приховування іншого виду правочину, укладаючи спірні правочини, він не мав, усвідомлював значення власних дій та керував ними, п. 13 правочину - договору дарування земельної ділянки від 05.05.2023 року, посвідченого нотаріально в реєстрі за №405, розумів.

Зміст правочину становлять права та обов`язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях (пунктах).

У ст. 203 ЦК України, в якій визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У судовій практиці нерідко виникають питання, чи застосовується зазначене правило до актів іншого галузевого спрямування, як-то: трудового, сімейного, законодавства про соціальне забезпечення. Більшість нормативно-правових актів, зокрема ЦК, мають комплексні положення,

які містять норми різних галузей права.

За правилами стю. 235 ЦК України, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні

удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Суб`єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що

правочин укладений з такою метою.

Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином (наприклад, договір купівлі-продажу квартири, що насправді є договором застави в забезпечення повернення позики або

укладений з метою уникнути звернення стягнення на заставлене майно

в судовому порядку). При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину.

Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому,

що за удаваного правочину настають інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Разом з тим, за правилами частини шостої ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже встановлено, що на розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала справи 607/1390/24, про притянення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-5 КУпАП.

Поствновою суду від 18 березня 2024 року ОСОБА_2 визнано винуватим, накладене на нього адміністрвине стягнення в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривент з конфіскацією подарунка - земельних ділянок площею 0, 08 га кадастровий номер :02:001:1889, площею 0, 08 га кадастровий номер :02:001:1906.

Означена постанова залишена в силі постановою Тернопільського апеляційного суду від 23.07.2024 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2024 року було встановлено наступне:

«Відповідно до договору дарування земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. 05.05.2023, зареєстрованого в реєстрі за № 405, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) подарувала (безоплатно передала у власність), а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) прийняв в дар (у власність) належну ОСОБА_2 на праві приватної власності земельну ділянку, площею 0,08 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки - :02:001:1889. Дарунок сторони оцінили у 19 117,50 грн.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. 30.05.2023, зареєстрованого в реєстрі за № 517 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) подарувала (безоплатно передала у власність), а ОСОБА_1 , 1962 р.н. (РНОКПП НОМЕР_2 ) прийняв у дар (у власність) належну ОСОБА_3 на праві приватної власності земельну ділянку, площею 0.08 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, гірських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:001:1906. Дарунок сторони оцінили у 343 598,58 грн.

Прийняттям дарунка вважається одержання обдарованим примірника договору після його нотаріального посвідчення. Договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Право власності на земельну ділянку виникає у обдарованого з моменту державної реєстрації права. Договір підписано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. 05.05.2023. Також договір дарування підписано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В. 30.05.2023….

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_1 прийняв в дар земельну ділянку площею 0,08 га, кадастровий номер :02:001:1889, що знаходиться у Тернопільській області Тернопільський район село Байківці. Крім цього, 30.05.2023 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування. за умовами якого ОСОБА_1 прийняв в дар земельну ділянку площею 0,08 га, кадастровий номер :02:001:1906, що знаходиться у Тернопільській області Тернопільський район село Байківці.

Разом з тим, при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 при укладенні договорів дарування розумів зміст укладених угод, а також те, що дарувальники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не є для нього близькими особами. До цього часу ці правочин (договори дарування) не розірвано і не визнано удаваними. З урахуванням викладеного у суду немає підстав вважати, що між сторонами правочинів виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування.»

Також постановою Тернопільського апеляційного суду від 23.07.2024 року, встановлено, що «перевіряючи доводи апелянта про те, що укладені ОСОБА_2 правочини (договори дарування) є удавними, вважаю їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки він розумів зміст укладених угод а також те,що дарувальники не є його близькими особами…. Також слід врахувати, що ОСОБА_2 був ознайомлений з вимогами антикорупційного законодавства та відповідно розумів зміст та наслідки укладених ним правочинів, що вказує на наявність умису в його діях.»

Отже оскільки постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набралиа законної сили, є обов`язковою в питанні чи мав місце факт укладнння ОСОБА_2 та саме спірних угод дарування та те, що останній розумів їхній зміст та був обізнаний з вимогами антикорупційного законодавства, означені обставини є встановленими і доказуванню не підлягають.

Окрім цього суд враховує, як зазначено вище, що допитана 03.09.2024 року за її згодою в в процесуальному статусі свідка ОСОБА_5 показала, що для неї різниці між договором купівлі родажу та дарування немає, оформленням правочину займався ОСОБА_2 ; який вид правочину слід було укладати їй було все одно - умислу у свідка, котра за правочином виступала стороною дарувальника, на удаваність правочину, з метою приховування правочину іншого виду, у Залізовської не було.

Також сам ОСОБА_2 судовому засіданні 03.09.2024 року на запитання суду пояснив, що умислу на приховування іншого виду правочину, укладаючи спірні правочини, він не мав, усвідомлював значення власних дій та керував ними, п. 13 правочину - договору дарування земельної ділянки від 05.05.2023 року, посвідченого нотаріально в реєстрі за №405, розумів.

Наявні у справі розписки суд оцінює критично, вважає подання означених доказів на стадії розгляду цивільної справи такими, що спотворюють дійсний зміст правовідносин сторін спору, оскільки ці розписки не були предметами дослідження при зборі доказів (не подавалися стороною захисту та не повідомлялося про їхнє існування), у справі 607/1390/24, про притянення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-5 КУпАП адже матеріли цієї справи формувалися в січні 2017 року, протокол у справі складено 17.01.2024 року, відповідачі допитувалися 10.01.2024 року та 11.01.2024 року, матеріали передані до суду 19.01.2024 року, а провадження у цивільній справі відкрите 04.06.2024 року за позовом, зареєстрованим через канцелярію суду від 03.06.2024 року.

Бальш того в поясненях відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 наджаних органу поліції 10.01.2024 року та 11.01.2024 року, відповідача ОСОБА_5 підтвердила уклданння саме договору дарування, а відповідачка ОСОБА_4 відмовилася свідчити на підставі ст. 63 Конституції України, проте жодних них не підтвердив факт існування якихось розписок про отримання грошей від ОСОБА_2 за спіні земельні діляник.

Відтак, оцінюючи докази в їх сукупності, судом не встановлено жодних мотивів сторін правочинів - договору дарування земельної ділянки від 05.05.2023 року, посвідченого нотаріально в реєстрі за №405, та договору дарування земельної ділянки від 30.05.2023 року, посвідченого нотаріально в реєстрі за №517, на приховання іншого правочину, який сторони насправді начебто вчинили, і з якою меою

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про

визнання удаваним

-договору дарування земельної ділянки від 05.05.2023 року, посвідченого нотаріально в реєстрі за №405,

-договору дарування земельної ділянки від 30.05.2023 року, посвідченого нотаріально в реєстрі за №517,

визнання земельних ділянок площею 0, 08 га кадастровий номер :02:001:1889, площею 0, 08 га кадастровий номер :02:001:1906, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2

-відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивачка ОСОБА_3

АДРЕСА_1 ОСОБА_2 АДРЕСА_1 Тернопіль

Відповідачка ОСОБА_4 вул. Чумацька, 3А Тернопіль

Відповідачка ОСОБА_5 вул. Бродівська, 18 Тернопіль

Головуючий суддяВ. М. Братасюк