КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 359/4775/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16189/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2024 року, постановлену під головуванням судді Яковлєвої Л.В., у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії Старобільського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач: ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Приймак А.О. звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця Старобільського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якій просила суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця щодо неврахування грошових коштів за період з 18 квітня 2022 року по 30 грудня 2022 року на загальну суму 58 000,00 грн. у виконавчому провадженні за № 58228925, згідно наданих квитанцій;

- зобов`язати державного виконавця Старобільського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції врахувати перераховані ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 58 000,00 грн. у виконавчому провадженні № 58228925 на утримання дитини ОСОБА_3 , згідно наданих дублікатів квитанцій за період з 18 квітня 2022 року по 30 грудня 2022 року з призначенням платежу - переказ грошових коштів.

Скаргу обґрунтовано тим, що на виконанні у Старобільському відділі державної виконав-чої служби у Старобільському районі Луганської області СМУ МЮ перебуває виконавче провадження № 58228925 з примусового виконання виконавчого листа № 2/359/2034/2018 виданого 24 січня 2019 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 18 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вказаного рішення суду боржником добровільно сплачувались аліменти на сина. На запит представника боржника від органу виконавчої служби було отримано довідку-розрахунок заборгованості, в якій відсутні враховані сплачені ОСОБА_1 грошові кошти починаючи з 18 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року. При цьому, боржник здійснював сплату з особистого кабінету АТ КБ «Приватбанк» на банківські реквізити стягувача, що розміщені в АТ «Універсал Банк».

Відтак, аліменти сплачувались шляхом переказу на банківську карту АТ «Універсал Банк» НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . Так, через термінал АТ КБ «Приватбанк» боржником отримано дублікати чеків про сплату аліментів за період починаючи з 18 квітня 2022 року по 30 грудня 2022 року на загальну суму 58000,00 грн.

Зазначала, що державний виконавець не здійснила перерахунок заборгованості по аліментам, оскільки в дублікатах квитанціях вказані лише дані отримувача та не зазначено призначення платежу цих переказів, а лише підтверджує факт направлення грошових коштів певній особі. Такі дії державного виконавця вважала неправомірними та такими, що порушують права боржника як платника аліментів (а.с. 1-5).

26 липня 2024 року від в.о. начальника Старобільського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хижук В. надійшли заперечення на скаргу, в яких просила відмовити у задоволенні скарги.

Посилалась на те, що при розгляді заяви представника ОСОБА_4 від 15.04.2024 року про здійснення перерахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів, а також наданої до заяви виписки АТ КБ «ПриватБанк», буловстановлено, що з банку боржника відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» було здійснено переказ коштів на інших рахунок в загальному розмірі 58 000,00 грн. за період з 18.04.2022 по 13.07.2023 рік. Проте, у виписці з банку не зазначено даних отримувача та призначення платежів, у звязку з вищевикладеним перерахунок здійснений не був, про що представника боржника ОСОБА_4 було надано письмову відповідь.

На клопотання представника боржника ОСОБА_4 від 24.04.2024 року державним виконавцем було направлено запит до АТ КБ «ПриватБанк» щодо отримання інформації про перерахування (направлення) грошових коштів - аліментів від боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 18.04.2022 по 30.12.2022 рік.

Зігдно відповіді на вимогу державного виконавця АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що з рахунку ОСОБА_2 зді йснювались перекази коштів: 18.04.2022 - 3000 грн., 10.06.2022 - 5000 грн., 08.09.2022 - 4 000 грн., 14.12.2022 - 10000 грн., 30.12.2022 - 5000 грн., 11.02.2023 - 4000 грн., 11.03.2023 - 3500 грн., 13.04.2023 - 5000 грн., 17.05.2023 - 5000 грн., 14.06.2023 - 4000 грн., 13.09.2023 - 3000 грн., 13.07.2023 - 3500 грн., 14.10.2023 - 3000 грн., однак підтвердити отримувача коштів за даними переказами, банку не має змоги. Картка отримувача належить іншому банку, інформація по особі отримувача в розпорядженні банка емітента. Коментар до платежів стандартний - переказ власних коштів.

На вимогу державного виконавця представник стягувача ОСОБА_5 повідомив, що вказані суми перерахованих коштів у вимозі від 30.04.2024, які ОСОБА_2 платив ОСОБА_1 , не мають жодного відношення до ВП № 58228925 від 29.01.2019, проте вони були отримані ОСОБА_6 , але сторони між собою домовились, що купуватимуть разом в кредит ноутбук дитині, кредит погашали разом, кредит оформлено на стягувача.

При розгляді заяви боржника від 11.06.2024 року про здійснення перерахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів було встановлено, що з рахунку боржника відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» було здійснено переказ коштів на інший рахунок вказаних сум, проте, у дублікатах квитанцій не зазначено, що переказ зроблено на банківський рахунок який належить стягувану та не зазначено, що перераховані суми є аліментами, а також враховуючи відповідь надану представником стягувача, перерахунок здійснений не був.

Відтак, державним виконавцем були вжиті заходи задля визначення призначення платежів за період з 18 квітня 2022 року по 30 грудня 2023 року на загальну суму 58000,00 грн. Відтак, дії державного виконавця є правомірними та відпоідають вимогам Закону України «Про виконавче провадженя». Вважала, що законних підстав для задоволення скарги не існує(а.с. 71-75).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2024 року скаргу ОСОБА_2 на дії Старобільського ВДВС у Старобільському районі Луганської області Східного МУ Міністерства юстиції, стягувач: ОСОБА_1 , задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця щодо неврахування грошових коштів, перерахованих ОСОБА_2 за період з 18 квітня 2022 року по 30 грудня 2022 року на загальну суму 58 000 гривень 00 копійок у виконавчому провадженні за № 58228925, згідно наданих квитанцій.

Зобов`язано державного виконавця Старобільського ВДВС у Старобільському районі Луганської області Східного МУ Міністерства юстиції врахувати здійснені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 58 000 гривень 00 копійок у виконавчому провадженні № 58228925 на утримання дитини ОСОБА_6 , згідно наданих дублікатів квитанцій за період з 18 квітня 2022 року по 30 грудня 2023 року з призначенням платежу - переказ грошових коштів(а.с. 95-102).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 28 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кибало А.Я. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції змінити в частині визнання неправомірними дій державного виконавця щодо неврахування грошових коштів, перерахованих ОСОБА_2 за період з 18 квітня 2022 року по 30 грудня 2022 року на загальну суму 19 001 грн. у виконавчому провадженні за № 58228925, згідно наданих квитанцій, зобов`язати державного виконавця Старобільського ВДВС у Старобільському районі Луганської області Східного МУ Міністерства юстиції врахувати здійснені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 19 001 гривень 00 копійок у виконавчому провадженні № 58228925 на утримання дитини ОСОБА_6 , згідно наданих дублікатів квитанцій за період з 18 квітня 2022 року по 30 грудня 2022 року з призначенням платежу - переказ грошових коштів (а.с. 108-111).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржувана ухвала незаконною та необґрунтованою у зв`язку з тим, що судом було неправильно та не повно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального та матеріального права.

Вказував, що сторони погодили 13.01.2023 купити дитині на день народження, яке мало бути 14.01.2023 ноутбук вартістю 38 000,00 грн. Відповідно до квитанції від 13.01.2023 № 0043 ОСОБА_1 сплатила магазину «Комфі» перший внесок за ноутбук, тобто сплатила свої кошти сумою 13 000,00 грн. Також сплатила перший платіж сумою 3 428, 43 грн., відповідно до квитанції з додатку моно банк від 13.01.2023. Відтак, божник просто повертав борг.

Зазначав, що стягувач уклала кредитний договір, заява клієнта № N20.30. від 13.01.2023 року та підписала того ж дня паспорт споживчого кредиту з таблицею обчислення вартості кредиту на суму 23 999,00 грн. Випискою з Універсал банку від 22.08.2024, вбачається відрахування коштів на кредит за ноутбук сумою 23 999,00 грн. Вказані докази стягувач не могла надати до суду першої інстанції так як перебувала у відпустці з дитиною, після повернення до м. Бориспіль робила в квартирі ремонт та знайшла частину документів, частину запросила з банку.

Кошти, які перераховував ОСОБА_2 не були аліментами, а були додатковою допомогою дитині на витрати, навчання, проживання, одяг, харчування. З незрозумілих причин боржник забуває та приховує ту обставину, що коли було накладено арешт виконавцем на його кошти та обмежено у праві користування Т/З в 2019 році він вмовив стягувача написати розписку про нібито погашення боргу в 15 000 грн., а на справді боржник борг не погасив, кошти стягувачу не передав, про що і відсутні в нього такі докази. Окрім того, згідно довідки про доходи з в/ч НОМЕР_2 , боржник значиться дезертиром. А по аліментам боржник має борг понад 50 000,00 грн. Вважав, що фактично між сторонами склались боргові зобов`язання, які жодним чином не відносяться до аліментів, тим паче що не надано доказів про оплату цих коштів в якості аліментів, відсутнє призначення в квитанції та посилання на номер ВП (а.с. 108-111).

28 жовтня 2024 року до суд надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Приймак А.О., в якій остання просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги (а.с. 190-195).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кибало А.Я. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник ОСОБА_2 - адвокат Приймак А.О. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 21 листопада 2024 року була сповіщена 18 жовтня 2024 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС. Факт належного представник ОСОБА_1 - адвокат Кибало А.Я. підтвердив в судовому засіданні. Представник ОСОБА_2 - адвокат Приймак А.О. не заперечувала належне сповіщення ОСОБА_2 про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Представник Старобільського ВДВС у Старобільському районі Луганської області Східного МУ Міністерства юстиції - Хижук В.М. просила розглянути справу за її відсутності(а.с. 179-189, 196-200).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що у Старобільському відділі державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області СМУ МЮ перебуває виконавче провадження № 58228925 з примусового виконання виконавчого листа №2/359/2034/2018 виданого 24 січня 2019 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 18 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7-8).

29 січня 2019 року постановою старшого державного виконавця Новопсковського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Желєзняк Ю.В. відкрито виконавче провадження № 58228925 (а.с. 23).

В березні 2024 року, згідно виконавчого листа № 2/359/2034/2018 виданого 24 січня 2019 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розмірі 1500,00 грн., старший державний виконавець Хижняк В. здійснила розрахунок заборгованості за період з червня 2019 року по березень 2024 року. Сума боргу по сплаті аліментів становила 44794,00 грн. (а.с. 25-26).

11 червня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Приймак А.О. звернулась до Старобільського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області СМУ МЮ з заявою про перерахунок заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 9)

Скаржником на підтвердження сплати аліментів подано до виконавчої служби та суду копії квитанції від 18 квітня 2022 року № Р24АС3561 на суму 3000,00 грн.; квитанції від 08 серпня 2022 року № Р24А243813274Д63020 на суму 4000,00 грн.; квитанції від 10 червня 2022 року № ЕСМ_Р24АС9591 на суму 5000,00 грн.; квитанції від 11 лютого 2023 року №Р24А824120939Д64946 на суму 4000,00 грн.; квитанції від 11 березня 2023 року № ЕСМ_Р24А939466851Д08314 на суму 3500,00 грн., квитанції від 13 квітня 2023 року № ЕСМ_Р24АД1363 на суму 5000,00 грн., квитанції від 17 травня 2023 року № Р24АД9774 на суму 5000,00 грн.; квитанції від 14 червня 2023 року № ЕСМ_Р24АД1434 на суму 4000,00 грн.; квитанції від 13 липня 2023 року № ЕСМ_Р24АД8671 на суму 3500,00 грн.; квитанції від 13 вересня 2023 року № ЕСМ_Р24АД3126 на суму 3000,00 грн.; квитанції від 14 жовтня 2023 року № ЕСМ_Р24АД2186 на суму 300,00 грн.; квитанції від 14 грудня 2023 року № ЕСМ_Р24А599952315Д54373 на суму 10000,00 грн.; квитанції від 30 грудня 2023 року № ЕСМ_Р24А666776910Д257 на суму 5000,00 грн.; на загальну суму 58000 грн. 00 коп.(а.с. 10-22).

Згідно з відповіддю в.о. начальника Старобільського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області СМУ МЮ Хижук В. від 26 червня 2024 року на запит адвоката Приймак А., при розгляді поданих дублікатів квитанцій, де зазначено, що ОСОБА_2 здійснював перекази коштів, проте у квитанціях не зазначено даних отримувача платежів та призначення платежу цих переказів, а лише підтверджено факт направлення певної суми певній особі. Згідно відповіді на вимогу державного виконавця АТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що з рахунку ОСОБА_2 здійснювались перекази коштів: 18.04.2022 - 3000 грн., 10.06.2022 - 5000 грн., 08.09.2022 - 4 000 грн., 14.12.2022 - 10000 грн., 30.12.2022 - 5000 грн., 11.02.2023 - 4000 грн., 11.03.2023 - 3500 грн., 13.04.2023 - 5000 грн., 17.05.2023 - 5000 грн., 14.06.2023 - 4000 грн., 13.09.2023 - 3000 грн., 13.07.2023 - 3500 грн., 14.10.2023 - 3000 грн., підтвердити отримувача коштів за даними переказами, банк не має змоги. Картка отримувача належить іншому банку, інформація по особі отримувача в розпорядженні банка емітента. Коментар до платежів стандартний - переказ власних коштів. Станом на 25.06.2024 року від стягувача не надходило заяв про отримання аліментів від боржника за період з 18.04.2022 по 30.12.2022 на належну їй банківську картку. У зв`язку з вищевикладеним, неможливо встановити, що ці перекази є саме аліментними платежами (а.с. 7-8).

З листа АТ КБ «Приватбанк» від 10 травня 2024 року вбачається, що з рахунку ОСОБА_2 здійснювались перекази грошових коштів. Однак, зазначити отримувача коштів за даними переказами банк не має змоги. Картка одержувача належить іншому банку, інформація по особі отримувача в розпорядженні банка емітента. Коментар до платежів стандартний - переказ власних коштів (а.с. 88-89).

Згідно відповіді на запит адвоката Кибало А.Я. від 07 травня 2024 року, суми перерахованих коштів у вимозі від 30 квітня 2024 року, які ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 , не мають жодного відношення до ВП № 58228925 від 29 січня 2019 року. Вказані суми дійсно були отримані ОСОБА_8 , проте сторони між собою домовились, що купуватимуть разом в кредит ноутбук дитині, кредит погашали разом, кредит оформлено на ОСОБА_1 . Частину грошових коштів, направлений ОСОБА_2 , сторони вирішили витратити на купівлю одягу для дитини. Кошти, які перераховував ОСОБА_9 не були аліментами, а були додатковою допомогою дитині на витрати пов`язані з навчанням, проживанням, купівлею одягу та харчування. Боржником невірно обраний спосіб захисту своїх прав, метою якого, на переконання стягувача, є зменшення розміру аліментів та ухилення від їх сплати (а.с. 90-91).

Відповідно ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За змістом ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття.

Статтею 181 цього Кодексу передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» на сторони покладено обов`язок невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, тобто у випадку сплати аліментів обов`язок повідомити виконавця покладається не лише на боржника, а й на стягувача.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно роз`яснень, наведених у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи Державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається ст.79-91, 194-197 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавець, згідно ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно п. 4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮ України від 02 квітня 2012 року за № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Відповідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, згідно ст. 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця Старобільського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, скаржник посилався на те, що державним виконавцем не було здійснено перерахунку заборгованості по аліментам за виконавчим провадженням № 58228925, оскільки в дублікатах наданих боржником квитанціях вказані лише дані отримувача та не зазначено призначення платежу цих переказів, що лише підтверджує факт направлення грошових коштів певній особі.

Заперечуючи проти скарги, в.о. начальника Старобільського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хижук В.посилалась на те, щодії державного виконавця є правомірними та відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», законних підстав для задоволення скарги не існує, адже при розгляді заяви боржника від 11.06.2024 року про здійснення перерахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів було встановлено, що з рахунку боржника відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» було здійснено переказ коштів у загальному розмірі 58 000 грн. на інший рахунок, проте, у дублікатах квитанцій не зазначено, що перераховані суми є аліментами, а також з відповіді представника стягувача вбачається, що кошти, які перераховував ОСОБА_9 не були аліментами, а були додатковою допомогою дитині на витрати щодо купівлі дитині ноутбуку та пов`язані з навчанням, проживанням, купівлею одягу та харчування.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Старобільського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, оскільки між стягувачем ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_2 відсутні інші грошові зобов`язання, окрім аліментних, докази протилежного суду сторонами не надано, водночас, ОСОБА_1 не заперечувала факт отримання нею від ОСОБА_2 грошових коштів, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. При цьому, за наданими квитанціями боржником на користь стягувача переховувались грошові кошти зі сталою періодичністю.

Судом першої інстанції вірно враховано, що не зазначення боржником у квитанціях, а саме в призначенні платежу про те, що грошові кошти перераховувались стягувачу в рахунок сплати аліментів, враховуючи, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних зобов`язань та те, що стягувач не заперечувала отримання вказаних коштів від боржника, однак заперечувала отримання зазначених коштів саме в якості аліментів на дитину, не можуть бути беззаперечною підставою для неврахування державним виконавцем таких платежів, як сплату аліментів.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що грошові кошти батько дитини перераховував саме в рахунок погашення кредитного зобов`язання, пов`язаного з купівлею ноутбука для потреб дитини, а також були додатковою допомогою дитині на витрати, навчання, проживання, одяг, харчування, однак, колегія суддів їх відхиляє, оскільки вказані доводи зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.

При цьому, на підтвердження вказаного апелянтом було долучено до апеляційної скарги відповідь Старобільського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції адвокату Кибало А.Я. від 05.04.2024 року (а.с. 149-151),довідка про доходи (а.с. 152), виписка про рух коштів з Монобанк (а.с. 153), заява клієнта № 20.30. від 13.01.2023 (а.с. 154), паспорт споживчого кредиту (а.с. 155-156), таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с. 157), рух коштів по картці (а.с. 158), квитанція № ЕТ31-ТР16-4227-ТА6Е від 13.01.2023 (а.с. 170), квитанції (а.с.171-172).

Однак, надані до суду апеляційної інстанції стороною апелянта докази не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки останні не були предметом розгляду судом першої інстанції, при цьому, апелянт була обізнана про розгляд справи судом першої інстанції, що підтверджується наявними у справі доказами, представник ОСОБА_1 - адвокат Кибало А.Я. подавав письмові заперечення, а відтак мала можливість надати до суду першої інстанції додані до апеляційної скарги документи (а.с. 68-69). Крім того, деякі докази додані до апеляційної скарги сформовані вже після постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, а відтак, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила (а.с. 116).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 21 листопада 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова