Справа № 214/1789/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Чернова Н.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Керницької Оксани Вікторівни, про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Саксаганського районного суду перебуває цивільна справа №214/1789/24 за позовною заявою ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою суду від 19.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розпочато підготовче провадження із проведенням підготовчого судового засідання.

05.06.2024 року представник позивача адвокат Керницька О.В. через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» направила заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на грошові кошти в межах суми 2 849 258, 62 грн., що є еквівалентом 74 064 доларів США 43 центів, які належать ОСОБА_2 , що знаходяться на рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухали суду про забезпечення позову, а також на рахунки, які будуть відкриті боржником у майбутньому до набрання законної сили рішенням суду; накласти арешт на грошові кошти в межах суми 2 675 497, 33 грн., що є еквівалентом 69 547 доларів США 63 центів, які належать Сивопляс Ангеліні Артемінві, що знаходяться на рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухали суду про забезпечення позову, а також на рахунки, які будуть відкриті боржником у майбутньому до набрання законної сили рішенням суду.

Заяву передано судді Черновій Н.В. 08.07.2024 року після виходу з щорічної відпустки.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається на те, що предметом позову у справі є стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів за договором позики №11 від 07.06.2023 року у загальній сумі 69 547 доларів США 63 центів; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів за договором позики №1 від 18.05.2023 року у загальній сумі 4 516 доларів США 80 центів. Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 виступає перед позивачем ОСОБА_1 , як солідарний боржник (у тому ж обсязі, що і ОСОБА_2 ) на підставі договору позики №11 від 07.06.2023 року у загальній сумі 69 547 доларів США 63 центів, що еквівалентно сумі 2 765 497 грн. 33 коп. Однак, у випадку задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 , невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення або зробить неможливим його виконання. У зв`язку з вищевикладеним, вважає за необхідне забезпечити позов у даній справі шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачів в межах суми, яка підлягає стягненню з кожного боржника у випадку задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вимоги заяви, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо-обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2020 року (справа №759/3972/18), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору, що виник між позивачем та відповідачами, є стягнення боргу за договором позики в загальному розмірі 69 547 доларів США 63 центів.

У ч.1 ст. 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням (ч. 4 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, ухвала суду про накладення арешту в порядку забезпечення позову в цивільній справі є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відтак ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункт 7.13 постанови) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) (пункти 50-52, 92 постанови).

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

При вирішенні питання про забезпечення позову необхідно брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачів, суд має перевірити, які конкретно грошові кошти належать відповідачам і де вони знаходяться.

Заявником не надано суду належних та допустимих доказів того, що у власності відповідачів є грошові кошти, їх розмір, які перебувають на рахунках в банківських установах, номера рахунків, на які він просить накласти арешт.

З наведеного випливає, що відомості про те, на які саме розрахункові рахунки позивач просить накласти арешт, в яких саме фінансових установах знаходяться грошові кошти, в якій сумі та в якій валюті перебувають грошові кошти відповідачів є необхідними для забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відсутність відомостей про рахунки відповідачів не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

На підставі вищевикладеного, сууд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 158, 258, 260, 353, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Керницької Оксани Вікторівни, про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми 2 849 258, 62 грн., що є еквівалентом 74 064 доларів США 43 центів, які належать ОСОБА_2 , що знаходяться на рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухали суду про забезпечення позову, а також на рахунки, які будуть відкриті боржником у майбутньому до набрання законної сили рішенням суду; шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми 2 675 497, 33 грн., що є еквівалентом 69 547 доларів США 63 центів, які належать ОСОБА_3 , що знаходяться на рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухали суду про забезпечення позову, а також на рахунки, які будуть відкриті боржником у майбутньому до набрання законної сили рішенням суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Н.В. Чернова