справа № 359/6510/23 головуючий у суді І інстанції Чирка С.С.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Кияшко К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Білик Геннадієм Івановичем на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області, третя особа: відділ державного архітектурно-будівельного контролю Бориспільської міської ради Київської області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в якому просила суд визнати за нею право власності на самочинно збудовану прибудову «а3» загальною площею 46,2 кв.м. (приміщення 1,2,3,4) у квартирі АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 має у приватній власності квартиру АДРЕСА_1 . Квартира знаходиться на приватизованій земельній ділянці, належній на праві власності позивачу, площею 0,0458 га за адресою: АДРЕСА_1 . До вищевказаної квартири було здійснено прибудову «а3» загальною площею 23,2 кв.м. (приміщення 1,2,3,4). З метою покращення побутових умов проживання позивачка переобладнала та добудувала квартиру. Добудову до квартири було виконано саме на земельній ділянці, яка належить Позивачці на праві приватної власності. Відповідно до даних технічного паспорта на квартиру та довідки КП «Бориспільського бюро технічної інвентаризації» від 23 вересня 2022 № 5453, загальна площа квартири складає 55,0 кв.м., житлова - 29,1 кв.м., загальна площа по квартирі збільшилася на 12,1 кв.м., в тому числі збільшилася на 23, 2 кв.м. за рахунок прибудови «а3» та зменшилася на 11,1 кв.м. за рахунок зносу веранди, житлова площа по квартирі збільшилася на 0,5 кв.м. за рахунок перепланування без втручання в несучі конструкції, що відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 07 червня 2017 року № 406 не підлягає прийняттю в експлуатацію. В позасудовому порядку вирішити питання щодо визнання права власності на прибудову не є можливим, оскільки Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради відмовлено позивачу у наданні будівельного паспорту, а вказана обставина в свою чергу є перешкодою у введенні прибудови до будинку в експлуатацію.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини, викладені нею у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу відділ державного архітектурно-будівельного контролю Бориспільської міської ради Київської області, вказує, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності, є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що не можуть бути задоволені, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

01 листопада 2024 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 , адвоката Білик Г.І. надійшла заява про залишення без розгляду апеляційної скарги та закриття провадження у справі.

Відповідно до положень ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, що має наслідком закриття апеляційного провадження.

Як вбачається із заяви представника ОСОБА_1 , адвоката Білик Г.І., останній просив залишити апеляційну скаргу без розгляду. Така вимога не передбачена чинним процесуальним законодавством. Вказана заява була подана до суду вже після відкриття апеляційного провадження, відтак не може бути оцінене як відкликання скарги. При цьому сам інститут залишення заяви без розгляду передбачає інші наслідки, ніж відмова від скарги, тому суд позбавлений можливості вважати подану після відкриття апеляційного провадження заяву відмовою від апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 11 вересня 1997 року за договором придбала квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_3 (а.с.5).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано в КП «Бориспільське БТІ» від 12 вересня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 1997 року посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за № 2782 (а.с.5 зворот).

ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0458 га за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер: :06:038:0031, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 26.01.2015 року, індексний номер 3268817 (а.с.74) .

Відповідно до довідки №757 від 27.09.2022 року, наданої КП «Бориспільське Бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат, загальною площею 55,0 кв.м., житлова площа 29.1 кв.м. Документи, що надають право на виконання будівельних робіт на реконструкцію квартири (будівництво прибудови «а3» загальною площею 23,2 кв.м), не надані. Загальна площа по квартирі збільшилась на 12,1 кв.м., в тому числі збільшилась на 23,2 кв.м. за рахунок прибудови «а3» (документи, що надають право на виконання будівельних робіт, не надані) та зменшилась на 11,1 кв.м за рахунок зносу веранди. Житлова площа по квартирі збільшилась на 0,5 кв.м. за рахунок перепланування без втручання в несучі конструкції, що відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 р. № 406 не підлягає прийняттю в експлуатацію (а.с.11).

Позивач у квітні 2023 року зверталась до відділу управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради із заявою на видачу будівельного паспорта забудови земельної ділянки площею 0,0458 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :06:038:0031 (а.с.76).

Повідомленням управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради від 19.04.2023 року №А149413856, відмовлено в наданні будівельного паспорта забудови земельної ділянки відповідно, а саме: Невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам (а.с.77).

З технічного паспорта, виготовленого станом на 23 вересня 2022 року, на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що документи, що надають право на виконання будівельних робіт на об`єкти: реконструкція квартири (будівництво прибудови «а3»); сарай «Б» замовником технічної інвентаризації не надані (а.с.121-125).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Право власника на забудову земельної ділянки здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Виходячи зі змісту статей 331, 376 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 376 ЦК України може бути встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам лише у разі, якщо визнання права власності на самочинно збудоване майно не порушує права інших осіб.

Доказів такої відповідності позивач суду не надав.

За загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними; чи не будуть порушуватися визнанням права власності на самочинне будівництво у судовому порядку права інших осіб.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у чітко встановленому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 26, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Частиною другою статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2011 року № 461.

Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкта (будівельного паспорта) або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0458 га за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер: :06:038:0031, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 26.01.2015 року, індексний номер 3268817.

Встановивши, що ОСОБА_1 здійснила будівництво прибудови «а3» загальною площею 46,2 кв.м. (приміщення 1,2,3,4) у квартирі АДРЕСА_1 без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи: дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проекту (будівельного паспорта), суд першої інстанцій, дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 376 ЦК України, для визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва.

Таким чином, доводи апеляційної скарги з урахуванням наведених в цій постанові апеляційного суду підстав та обґрунтувань, зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів зроблений судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційних скарг без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Білик Геннадієм Івановичем залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.