Справа № 165/1459/24 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/1098/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 вересня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_4 (згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27 квітня 2024 року прізвище змінено на ОСОБА_5 ) звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання у 2014 році шлюбу з відповідача на її користь на підставі рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 20 квітня 2017 року стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 900 грн щомісячно, починаючи з 20 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час дочка проживає разом із нею та перебуває на її утриманні.

Позивач зазначала, що у грудні 2023 року дочка ОСОБА_6 досягла повноліття, однак, продовжує навчання та є студенткою першого курсу Нововолинського начально-наукового інституту економіки та менеджменту Західноукраїнського національного університету денної форми навчання на контрактних умовах. Спеціальність: фінанси, банківська справа та страхування. Термін навчання: до 30 червня 2027 року.

Оскільки дочка навчається на денній платній формі навчання, здійснює витрати на харчування, придбання книжок, канцтоварів, тому позбавлена можливості працювати та утримувати себе самостійно, у зв`язку з чим потребує допомоги батька. Відповідач ОСОБА_2 є працездатним, отримує регулярні доходи, перебуваючи на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 , та за станом здоров`я може надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь повнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до закінчення дочкою навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь повнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, а саме з 02 квітня 2024 року по 30 червня 2027 року, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь повнолітньої дочки ОСОБА_6 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/10 частини його заробітку (доходу) щомісячно, на час навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просила вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 20 листопада 2024 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області 16 грудня 2005 року (а.с.3).

Шлюб між сторонами по справі розірваний рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 11 лютого 2014 року (а.с.4).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 квітня 2017 року з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_4 стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 у розмірі 900 грн щомісячно, починаючи з 20 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).

На даний час дочка проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 досягла повноліття.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 з 2023 року навчається у Нововолинському начально-науковому інституті економіки та менеджменту Західноукраїнського національного університету на денній формі навчання на контрактних умовах. На час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_6 навчається на 2 курсі. Спеціальність: фінанси, банківська справа та страхування. Термін навчання: до 30 червня 2027 року (а.с.8-9).

Як вбачається з копії договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 392937 від 15 серпня 2023 року, фінансування навчання ОСОБА_6 здійснюється за рахунок замовника освітньої послуги ОСОБА_1 . Вартість навчання, зокрема за 2023/2024, 2024/2025 начальні роки, становить 34 452 грн на рік (а.с.9). З копій платіжних інструкцій від 13 вересня 2023 року, від 01 листопада 2023 року, від 15 грудня 2023 року та від 16 січня 2024 року вбачається, що оплату за навчання дочки здійснила ОСОБА_1 , а також батько позивача (дід ОСОБА_6 ) ОСОБА_7 (а.с.10-14).

Отже, у зв`язку з навчанням у вищому навчальному закладі на денній формі навчання та на платній основі ОСОБА_6 потребує матеріальної допомоги батька.

З довідки в/ч НОМЕР_2 від 25 червня 2023 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 з 09 березня 2022 року по даний час (а.с.15).

З довідки про доходи також вбачається, що дохід ОСОБА_2 за період з січня 2024 року по березень 2024 року становив 87 160 грн 93 коп. (а.с.50)

З матеріалів справи також слідує, що відповідач ОСОБА_2 у травні 2017 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 (а.с.37). ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дитина ОСОБА_9 , у зв`язку з чим ОСОБА_10 не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною (а.с.38).

Згідно з ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Таким чином, законодавець покладає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання лише за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу.

Також при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 як повнолітня дочка сторін по справі у зв`язку з продовженням навчання в університеті потребує матеріальної допомоги, оскільки здійснює витрати на харчування, придбання книжок, канцтоварів, одягу, тощо.

Колегія судів вважає, що позивач ОСОБА_1 довела, що у зв`язку з продовженням навчання повнолітня дочка потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є здоровою, працездатною особою, спроможний надавати їй таку матеріальну допомогу, тому дійшов цілком обґрунтованого висновку, що розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, належить визначити у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, які необхідно стягувати з нього на користь ОСОБА_6 щомісячно до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення 23-х років.

Визначаючи аліменти у вказаному розмірі, суд врахував матеріальне становище ОСОБА_6 , яка у зв`язку з навчанням не працює, що позбавляє її можливості самостійно себе забезпечувати, а також матеріальний стан відповідача, та його сімейний стан, зокрема ту обставину, що на його утриманні перебуває малолітня дитина і дружина, яка здійснює догляд за дитиною, а також рівний обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, лише за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу. При цьому суд врахував, що маючи можливість відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу повнолітній дочці не надає.

Водночас відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не довів, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу у визначеному рішенням суду розмірі. Будь-яких доказів, які б підтверджували незадовільний матеріальний стан відповідача останній суду не надав.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

У доводах апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 зазначала, що ухвалюючи оскаржуване у цій справі рішення суд не врахував, що ОСОБА_1 має рівний із ОСОБА_2 обов`язок надавати повнолітній дочці таку саму матеріальну допомогу щомісяця. Оскільки позивач не надала доказів про її доходи, тому суму щомісячного утримання ОСОБА_6 , яке будуть надавати батьки, встановити неможливо. Крім того, позивачем не надано детального розрахунку щомісячних витрат на утримання дочки, та які саме вона на даний час понесла. Позивач не надала доказів щодо забезпечення дочки житлом та харчуванням за рахунок начального закладу, як і не надала відомостей чи забезпечує навчальний заклад підручниками, чи є безоплатний доступ до підручників у бібліотеці. Крім того, відповідач є учасником бойових дій, тому навчання для ОСОБА_6 на даний час є безкоштовним та вона має право на отримання соціальної стипендії. Суд не в повній мірі врахував ту обставину, що малолітня ОСОБА_9 , яка перебуває на утриманні відповідача, хворіє, потребує лікування, посиленого харчування, а також те, що на його утриманні перебуває дружина, яка на даний час не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також вказувала, що ОСОБА_2 в першу чергу зобов`язаний утримувати малолітню дитину та дружину, оскільки останні мають більш вразливе становище, ніж повнолітня ОСОБА_6 , яка сама має можливість працювати та утримувати себе.

Проте, такі доводи колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки ОСОБА_6 у зв`язку з навчанням в університеті на денній формі не може працювати та отримувати доходи, а стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки є не тільки участю батька в оплаті навчання, а й одним із способів одержання дочкою коштів, необхідних для її життєдіяльності, зокрема, харчування, придбання одягу, взуття, засобів гігієни, тощо. Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_6 розпочала навчання 15 серпня 2023 року, а відповідач ОСОБА_2 отримав статус учасника бойових дій 03 травня 2024 року. З доданої до апеляційної скарги довідки про доходи ОСОБА_6 вбачається, що вона стипендії не отримує, хоча відповідні документи та заяву подано до навчального закладу з ціллю переведення її на безкоштовне навчання та отримання усіх відповідних пільг, які належать дітям, батьки яких отримали статус учасника бойових дій. Проте, на даний час в університеті відсутнє державне пільгове місце для її навчання. Крім того, відповідач не надав доказів, що його малолітня дочка ОСОБА_9 , яка перебуває на його утриманні, на час розгляду справи потребувала лікування, що суд першої інстанції урахував при визначенні розміру аліментів. При цьому відповідач не надав будь-яких доказів, які б свідчили про надання у добровільному порядку повнолітній дочці, яка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, яку він, як правильно встановлено судом першої інстанції, спроможний надавати.

Отже, доводи апеляційної скарги представника відповідача про неправильне вирішення судом першої інстанції позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам справи в межах заявлених позовних вимог, правильно вирішив спір по суті.

Крім того, оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд першої інстанції урахувавши, що реально понесені витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн відповідають обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України обґрунтовано стягнув оскаржуваним рішенням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 12 вересня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: