Номер провадження: 22-ц/813/6659/24
Справа № 947/49/22
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2024 року

у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги

встановив:

15 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку«Добробут» звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території (внесків на утримання території) за період з 01 вересня 2013 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 17560,67 грн, інфляційні витрати у розмірі 1037,16 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 759,39 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , який згідно акту приймання-передачі житлового комплексу знаходиться на балансі та обслуговується позивачем.

ОСББ «Добробут» свої обов`язки відповідно до законодавства виконує належним чином, однак відповідачка несвоєчасно сплачує платежі та внески за надані житлово-комунальні послуги, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 листопада 2021 року складає 17560, 67 грн, що підтверджується довідкою про заборгованість перед ОСББ «Добробут» з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території.

Крім цього, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач зазначає, що з позивачки підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 1037,16 грн та 3% річних від простроченої суми, що складає 759,39 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2022 року позов ОСББ «Добробут» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Добробут» заборгованість за житлово-комунальні послуги з 01 вересня 2013 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 17560,67 грн, інфляційні витрати 1037,16 грн, 3% річних 759,39 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2022 року. Призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2024 року позов ОСББ «Добробут» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Добробут» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з 01 вересня 2013 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 17560,67 грн, інфляційні витрати 1037,16 грн, 3% річних 759,39 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСББ «Добробут».

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що звертаючись із заявою про перегляд заочного рішення суду, скаржниця з посиланням на докази, звертала увагу суду на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсній кількості платежів, здійснених нею на користь позивача у рахунок сплати спожитих комунальних послуг.

Враховуючи відсутність заборгованості зі сплати комунальних послуг, підстави для стягнення з неї інфляційних втрат та 3% річних відсутні.

Вказане залишилось поза увагою суду, що призвело до помилкового висновку про наявність вказаної заборгованості та підстав для задоволення позовних вимог ОСББ «Добробут».

На вказану апеляційну скаргу ОСББ «Добробут» подало відзив у якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2024 року без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Щодо

сплати відповідачкою грошових коштів за платіжними інструкціями від 03 березня 2016 року на суму 1000 грн; від 26 вересня 2016 року на суму 500 грн; від 05 грудня 2016 на суму 500 грн; від 04 листопада 2020 року на суму 1500 грн; від 30 січня 2020 на суму 1500 грн; від 05 квітня 2021 на суму 1500 грн; від 05 травня 2021 на суму 1500 грн ; від 31 травня 2021 року на суму 1500 грн; від 26 серпня 2021 на суму 2000 грн, позивач зазначає, що вони відображені в журналі-ордері та були враховані при здійсненні розрахунку заборгованості, інфляційних витрат та 3% річних, згідно довідки про заборгованість, станом на 30 листопада 2021 року. На рахунок сплачених відповідачкою грошових коштів за платіжними інструкціями від 08 вересня 2014 на суму 1000 грн; від 22 травня 2014 року на суму 1000 грн; від 31 серпня 2015 року на суму 2000 грн; від 03 листопада 2015 року на суму 2000 грн; від 09 грудня 2015 на суму 1000 грн, то ці кошти були зараховані в рахунок погашення заборгованості сплати ОСОБА_1 внесків та платежів (внесків на утримання будинку та прибудинкової території) ОСББ «Добробут» до 01 вересня 2013 року, в тому числі за судовим рішенням у справі №520/14001/13-ц, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Добробут» заборгованість за період з 01 серпня 2005 року по 31 липня 2013 року, яке набрало законної сили, тому ці кошти не стосуються періоду у межах якого позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості. Сплата відповідачкою комунальних послуг 15 березня 2024 року на суму 6000 грн та 29 квітня 2024 року на суму 4000 грн, також не стосується предмету розгляду, оскільки ці кошти були сплачені відповідачкою вже після звернення ОСББ «Добробут» до суду. На підтвердження зазначених вище обставин, ОСББ «Добробут» просить суд апеляційної інстанції прийняти в якості доказів, документи долучені до відзиву, при цьому, обґрунтовуючи поважність причин неподання доказів до суду першої інстанції, посилаються на те, що їх неподання було пов`язано із неподанням відповідачем до суду першої інстанції доданих до апеляційної скарги платіжних інструкцій, відсутністю відповідних заяв та вимог від відповідача та його представника під час розгляду справ в суді першої інстанції. Крім того, позивач звертає увагу, що скаржниця не навела обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції та докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, тому вважає, що апеляційним судом не мають прийматися докази, які не були подані відповідачкою до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 листопада 2024 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (19357,22 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову (68100 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує, що вона є власницею зазначеної вище квартири, як і перебування багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 на балансі ОСББ «Добробут». Розмір тарифів за якими здійснювалися нарахування плати за комунальні послуги, скаржниця також під сумнів не ставить.

Як на підставу для задоволення апеляційних вимог відповідачка посилається на те, що суд першої інстанції не врахував квитанції, долучені нею до заяви про перегляд заочного рішення, на спростування розміру заборгованості, заявленого позивачем до стягнення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вище вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини у справі.

Відповідачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_3 .

На підставі акту приймання-передачі Житлового комплексу (загального та неподільного майна), розташованого за адресою:

АДРЕСА_2 , зазначений вище будинок передано на баланс ОСББ «Добробут».

Відповідно до довідки про заборгованість з оплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, відповідачці ОСОБА_1 нараховано заборгованість зі сплати внеску на утримання будинку та прибудинкової території за такі періоди:

вересень-грудень 2013 року у розмірі 564,72 грн, з яких сплачено 0,00 грн;

січень-грудень 2014 року у розмірі 1700,52 грн, з яких сплачено 0,00 грн;

січень-грудень 2015 року у розмірі 1200,52 грн, з урахуванням сплачених коштів у розмірі - 500,00 грн (дата платежу 09 грудня 2015 року);

січень-грудень 2016 року заборгованість відсутня, наявна переплата становить 130,64 грн (дати платежів: 30 березня 2016 року 1000 грн, 26 вересня 2016 року та 03 листопада 2016 року по 500 грн);

січень-грудень 2017 року у розмірі 2807,48 грн, з урахуванням сплачених коштів у розмірі - 500,00 грн (дата платежу - 05 лютого 2017 року);

січень-грудень 2018 року у розмірі 4245,12 грн, яких сплачено 0,00 грн;

січень-грудень 2019 року у розмірі 5252,13 грн, яких сплачено 0,00 грн;

січень-грудень 2020 року у розмірі 2716,44 грн, з урахуванням сплачених коштів у розмірі - 3000 грн (30 січня 2020 року та 04 листопада 2020 року по 1500 грн);

січень-листопад 2021 року заборгованість відсутня, наявна переплата 795,62 грн (дати платежів: 05 квітня 2021 року 1500 грн, 31 травня 2021 року 3000 грн, 26 серпня 2021 року 2000 грн).

Отже за період з 01 вересня 2013 року по 30 листопада 2021 року, позивачем нарахована заборгованість відповідачки зі сплати внеску на утримання будинку та прибудинкової території, з урахуванням фактично сплачених нею коштів, у розмірі 17560,67 грн.

До заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2022 року, на спростування заявлених позовних вимог, скаржниця долучила копії банківських документів (платіжного доручення та 4 дублікатів квитанцій) про сплату житлово-комунальних послуг, а саме:

платіжне доручення №OD630018СТ від 08 вересня 2014 року про сплату 1000 грн на користь ОСББ «Добробут», призначення платежу за житлово-комунальні послуги

АДРЕСА_2 , платник ОСОБА_1 ;

дублікат квитанції від 31 серпня 2015 року про сплату 2000 грн на користь ОСББ «Добробут», призначення платежу за житлово-комунальні послуги АДРЕСА_2 , платник ОСОБА_1 ;

дублікат квитанції від 03 листопада 2015 року про сплату 2000 грн на користь ОСББ «Добробут», призначення платежу за житлово-комунальні послуги АДРЕСА_2 , платник ОСОБА_1 ;

дублікат квитанції від 09 грудня 2015 року про сплату 1000 грн на користь ОСББ «Добробут», призначення платежу за житлово-комунальні послуги АДРЕСА_2 , платник ОСОБА_1 ;

дублікат квитанції від 03 березня 2016 року про сплату 1000 грн на користь ОСББ «Добробут», призначення платежу за житлово-комунальні послуги АДРЕСА_2 , платник ОСОБА_1 .

На спростування тверджень скаржниці щодо відсутності заборгованості, до відзиву на апеляційну скаргу, позивачем надано журнал-ордер і відомість по рахунку 3771 за 01 січня 2013 року 31 липня 2024 року, з якої убачається, що зазначені вище грошові кошти, які були сплачені відповідачкою відповідно до вказаних вище копій банківських документів, були ураховані позивачем у якості погашення заборгованості, яка стосувалася періоду часу та виникла до 31 серпня 2013 року та складала 8343,39 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСББ «Добробут», суд першої інстанції виходив із обов`язку відповідачки, як власниці квартири у багатоквартирному будинку, який знаходиться на балансі ОСББ «Добробут», сплачувати на користь останнього щомісячні платежі за спожиті комунальні послуги. Стягуючи з відповідачки на користь позивача інфляційні витрати та 3% річних, суд виходив з юридичної природи спірних правовідносин та дійшов висновку, що на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частиною першою статті 611 ЦК України).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з пунктами 5, 12 частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги на предмет їх обґрунтованості, колегією суддів встановлено, що зазначені вище копії бухгалтерських документів на які посилається скаржниця, як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, та які долучені нею до заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду

м. Одеси від 18 жовтня 2022 року, фактично були ураховані позивачем у якості погашення заборгованості у розмірі 8343,39 грн, яка виникла за період до 31 серпня 2013 року, у той час як позовні вимоги стосуються періоду з 01 вересня 2013 року до 30 листопада 2021 року.

Також колегія суддів враховує, що зазначені вище копії банківських документів у графі призначення платежу не мають вказівки на конкретний період часу (день, місяць, рік), сплати якого вони стосуються.

Факт існування заборгованості перед ОСББ «Добробут» зі сплати комунальних послуг за період до 31 серпня 2013 року скаржницею не заперечується.

Тому, за умови наявності у ОСОБА_1 заборгованості за період до 31 серпня 2013 року, позивачем підставно враховано внесені нею кошти, починаючи з вересня 2014 року по березень 2016 року у рахунок погашення попередньої заборгованості зі сплати комунальних послуг.

За таких обставин, твердження скаржниці щодо відсутності у неї заборгованості зі сплати комунальних послуг за період, заявлений позивачем до стягнення, колегія суддів відхиляє, як такі, що спростовуються фактичними обставинами справи.

Що стосується копій інших банківських документів, долучених скаржницею до апеляційної скарги (поданої 01 серпня 2024 року), колегія суддів зауважує про таке.

Так, окрім зазначених вище копій банківських документів, яким вже надано правову оцінку, скаржницею долучено також копії платіжних інструкцій: від 29 квітня 2024 року про сплату ОСОБА_2 членського внеску на користь ОСББ «Добробут» у розмірі 4000 грн, від 15 березня 2024 року та у розмірі 6000 грн.

Вирішуючи питання щодо можливості прийняття та врахування на стадії апеляційного перегляду, зазначених вище документів, колегія суддів враховує таке.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, наприклад, якщо новий доказ з`явився після розгляду справи судом першої інстанції або раніше був недоступний заявнику. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі N 642/4116/19 (провадження N 61-4053св21).

Апеляційна скарга не містить аргументів щодо неможливості подання відповідачкою цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, тому враховуючи наведене вище, керуючись засадами змагальності та рівності сторін, зважаючи на положення ст. 367 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для врахування та прийняття нових доказів, доданих скаржницею до апеляційної скарги, з вказаних вище підстав.

Посилання скаржниці в апеляційній скарзі на інші платіжні інструкції, колегія суддів відхиляє, оскільки такі не долучено до апеляційної скарги. Крім того, як убачається з матеріалів справи, скаржницею до суду першої інстанції подані копії лише тих банківських документів, що були долучені до її заяви про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2022 року (а.с. 65-66).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши наявність заборгованості у відповідачки перед позивачем зі сплати комунальних послуг, розмір якої скаржницею не спростовано, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Добробут» інфляційних втрат та 3% річних, заявлених позивачем до стягнення.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду, з якими не погоджується скаржниця.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегіясуддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідностіст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.А. Коновалова

М.В. Назарова