Справа № 128/562/23
Провадження № 22-ц/801/2046/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Фанда О. А.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 рокуСправа № 128/562/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 квітня 2023 року, ухвалене суддею Фанда О.А. у м. Вінниці, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,,

встановив:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вона буде продовжувати навчання.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27 липня 2010 року.

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 .

Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. На даний час дочка ОСОБА_5 навчається на другому курсі Вінницького державного педагогічного університету ім. Михайла Коцюбинського, на денній (комерційній) формі навчання. Оплата за рік становить 20 200 грн, у 2022 році позивачкою було сплачено за навчання 19 300 грн.

Позивачка зазначає, що на даний час вона не в змозі самостійно забезпечувати оплату навчання доньки, оскільки її заробітна плата складає 7500 грн на місяць, інших видів доходу у неї не має. У зв`язку з цим вона з донькою опинилися у скрутному матеріальному становищі, донька потребує матеріальної допомоги.

ІНФОРМАЦІЯ_4 дочка досягла повноліття, у відповідача наявна заборгованість за попередній період по виплаті аліментів на утримання дітей. Відповідач є військовослужбовцем, отримує заробітну плату, отже має можливість надавати грошову допомогу на утримання їхньої доньки на час навчання.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 квітня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 16 лютого 2023 року до закінчення навчання ОСОБА_3 , але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави у розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 25 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення та постановити нове рішення про часткове задоволення позову, стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/16 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 16 лютого 2023 року до закінчення навчання дочки, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку. Також просить вирішити питання судових витрат та стягнути на його користь судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1 611 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

У скарзі зазначає, що він не зміг з`явитися в судові засідання до суду першої інстанції з незалежних від нього причин, оскільки з 19 квітня 2022 року і по теперішній час перебуває на військовій службі. Він не отримував кореспонденцію за місцем реєстрації, оскільки він більше дев`яти років не з`являвся за адресою реєстрації. Про дані обставини позивачка була обізнана та приховала цей факт від суду. Судом першої інстанції було проігноровано факт доведеної відсутності відповідача за місцем реєстрації на час судового розгляду справи та безпідставно зроблено висновок, що дана обставина не є підставою для перегляду заочного рішення. Суд не в повній мірі дослідив докази при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. 21 квітня 2015 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 і у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 дочка ОСОБА_8 . Його дочка ОСОБА_9 має вроджену ваду, а дружина не працює, доходів не отримує. Він власного житла не має, його сім`я проживає в орендованій кватирі і весь тягар з утримання сім`ї лежить на ньому. Визначений судом розмір аліментів є надзвичайно великим для нього та необґрунтованим позивачем в позовній заяві. З урахуванням теперішнього доходу, що становить близько 120 000 гривень на місяць, щомісячна сума аліментів становитиме 30 000 гривень, що є невиправданим розміром аліментів для двадцятирічної дитини. У позовній заяві відсутні докази, з яких вбачалася б щомісячна потреба позивача, пов`язана з навчанням дитини, в бажаному розмірі аліментів. З урахуванням викладеного, достатнім та справедливим слід визначити аліменти в розмірі 1/16 частки його доходів на місяць, що становить біля 8 000 гривень і враховуючи рівність обов`язку батьків сума на місяць становитиме 15 000 гривень.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 27 липня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 27 липня 2010 року (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18 серпня 2004 року (а.с.8).

Заочним рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 18 жовтня 2011 року в цивільній справі №2-2115/11/0206 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи з дня звернення з позовом до суду, а саме з 14 вересня 2011 року (а.с.12-13).

Відповідно до довідки Вінницького державного педагогічного університету ім. М. Коцюбинського від 09 лютого 2023 року №9, ОСОБА_3 , студентка 2 курсу СВО бакалавра навчається на контрактній основі навчально-наукового інституту психології, педагогіки, підготовки фахівців вищої кваліфікації (денна форма навчання). Стипендія не нараховується, плата за рік становить 20 200 грн. Фінансова заборгованість по оплаті за навчання відсутня. У 2022 році студентка заплатила за навчання 19 300 грн (а.с.10).

ОСОБА_2 працює у ТОВ «Авантаж-7», займає посаду оператора заправної станції та за період з липня 2022 року по грудень 2022 року отримала заробітну плату в розмірі 43 279,90 грн (а.с.11).

Оскільки повнолітня дочка сторін продовжує навчання і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надати таку допомогу, ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

У статті 199 СК України зазначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку обох батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №346/103/17-ц.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині шостій статті 81 ЦПК України зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_2 вказувала, що їхня з відповідачем дочка потребує матеріальної допомоги від свого батька, оскільки навчається, а вона самостійно не в змозі оплатити навчання дочки через невеликий розмір заробітної плати. Вважала, що оскільки відповідач є військовослужбовцем, отримує заробітну плату, а відтак має можливість надавати грошову допомогу на утримання їхньої дочки на час навчання в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу).

Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, судом першої інстанції ухвалено заочне рішення у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що з 19 квітня 2022 року і по теперішній час він перебуває на військовій службі. Поштова кореспонденція направлялася судом першої інстанції за місцем його реєстрації, однак, за вказаною адресою він не з`являвся більше дев`яти років, а відтак і не отримував поштову кореспонденцію. Саме позивачка, постійно проживаючи за вказаною адресою, отримувала кореспонденцію, адресовану йому та розписувалася за неї. А тому, він не міг висловити позицію у справі і фактично заперечення щодо позовних вимог викладені відповідачем в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 в апеляцій скарзі частково визнав позовні вимоги, а саме погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1/16 частки свого заробітку (доходу), що становить біля восьми тисяч гривень, і враховуючи рівність батьків в утриманні дітей, сума утримання на місяць становитиме близько 15 000 гривень. Також зазначив, що він у 2015 році з ОСОБА_6 створив сім`ю і у шлюбі у них народилося двоє дітей. Дочка має вроджену ваду, а дружина не працює, доходів не має. Весь тягар з утримання сім`ї лежить на ньому. Позивачка в позовній заяві взагалі не обґрунтувала заявлений до стягнення розмір аліментів та не надала жодних доказів, крім довідки про вартість навчання.

На підтвердження зазначених в апеляційній скарзі обставин ОСОБА_1 було надано наступні докази.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , 21 квітня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_10 ) зареєстрували шлюб (а.с.136).

У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 (а.с.137-138).

У виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 25 жовтня 2016 року зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , встановлено діагноз: вроджена вада розвитку сечової системи (правобічний уретерогідронефроз) ФНО (а.с.141).

Відповідно до копії акту №344 від 10 червня 2024 року, складеного директором ПП «Бокуд» та власником (співвласником) ОСОБА_11 , по АДРЕСА_1 , з 2021 року проживають без реєстрації: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.140).

ОСОБА_1 з 19 квітня 2022 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_6 , що підтверджується копією довідки військової частини НОМЕР_6 від 30 травня 2024 року №1382 (а.с.142).

Факт участі ОСОБА_1 протягом 2022-2024 років у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Запорізькій області підтверджується копією довідки військової частини НОМЕР_6 від 01 червня 2024 року №1674 (а.с.143).

Виконавче провадження на виконання рішення суду від 11 квітня 2023 року у даній справі №128/562/23 про стягнення аліментів відкрито головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Куцулимою Г.С. 16 лютого 2024 року (а.с.144-145).

Зі звіту про здійсненні відрахування та виплати від 09 липня 2024 року №Ф/1515, наданого військовою частиною НОМЕР_6 , слідує, що заробітна плата ОСОБА_1 становила: у квітні 2024 року - 7 672,50 грн; у травні 2024 року 122 939,81 грн; у червні 2024 року 119 703,07 грн (а.с.146).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині шостій статті 81 ЦПК України зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази апеляційний суд вважає, що позивачем всупереч наведеним вище нормам не обґрунтовано заявленого до стягнення розміру аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, а саме 1/4 частку заробітку (доходу) її батька.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати як вартість навчання, так і вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо.

Разом з цим, ОСОБА_2 надано лише докази на підтвердження факту навчання дочки у навчальному закладі та вартості такого навчання.

ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження інших витрат ОСОБА_3 під час її навчання.

Враховуючи наведені правові норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів, разом з цим суд належним чином не мотивував свій висновок в частині визначення аліментів саме у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу).

Як встановлено з доданих до апеляційної скарги документів, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, розмір його заробітної плати на місяць в середньому становить 120 000 гривень, а тому стягнення з нього 1/4 частки його заробітку (доходу) становитиме орієнтовно 30 000 гривень на місяць.

Тоді як позивачем не доведено потребу їхньої спільної дочки в такому матеріальному забезпеченні.

При цьому, апеляційний суд враховує, що обов`язок утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, виникає у обох батьків, у зв`язку з чим під час розгляду справи даної категорії підлягає з`ясуванню матеріальний стан обох батьків, а також повинно бути враховано вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання дочки за місцем його знаходження.

Апеляційний суд бере до уваги, що відповідач створив нову сім`ю і на його утриманні перебувають також двоє неповнолітніх дітей від нового шлюбу.

Враховуючи, що наданими скаржником документами доведено факт його проживання за новою адресою, відміною від місця реєстрації, та його перебування на військовій службі, апеляційний суд вважає за можливе прийняти докази, додані ним до апеляційної скарги.

Оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, а також зважаючи на вимоги розумності і справедливості, беручи до уваги, що у ОСОБА_1 також є двоє малолітніх дітей від нового шлюбу, 2015 та 2016 року народження, які також потребують матеріальної допомоги, зважаючи на розмір отримуваної відповідачем заробітної плати, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/14 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця (що орієнтовно буде складати 8 500 грн), починаючи з дня пред`явлення позову, на період навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги необґрунтованість вимог позову, те, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю, ОСОБА_2 має незначну заробітну плату, а також повноліття ОСОБА_3 , яка не позбавлена можливості самостійно заробляти.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до п.п. в) п. 4) ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 141 ЦПК України).

За таких обставин, у зв`язку із задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст.141, п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судовий збір в розмірі 1 610,40 грн, сплачений за подачу апеляційної скарги, компенсувати відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив стягнути витрати на правничу допомогу, які становлять 15 000 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 надав:

- ордер серії АВ №1149323 від 22 серпня 2024 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Маліновською Ю.М. у Вінницькому апеляційному суді;

- договір про надання правової допомоги №30 від 07 червня 2024 року, укладений між адвокатом Маліновською Ю.М. та ОСОБА_1 ;

- попередній розрахунок судових витрат від 22 серпня 2024 року, у якому конкретизовано перелік виконаних робіт, кількість затраченого часу та зазначено, що сторонами погоджено фіксований розмір гонорару у розмірі 15 000 грн;

- платіжну інструкцію від 12 серпня 2024 року про сплату ОСОБА_1 за надання правової допомоги в розмірі 15 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У ч. 3, 4 ст.137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат та розумність їхнього розміру, виходячи з обставин даної справи (розгляд справи в письмовому провадженні без виклику сторін в судові засідання; ідентичність змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 його заяві про перегляд заочного рішення), колегія суддів дійшла висновку, що з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу, понесені ним в суді апеляційної інстанції, в розмірі 5 000 гривень.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 квітня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання змінити, зменшивши розмір стягнутих щомісячних аліментів на дочку з 1/4 частки на 1/14 частку заробітку (доходу) відповідача.

У решті рішення залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) гривень 40 копійок, сплачений за подачу апеляційної скарги, компенсувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк