Житомирський апеляційний суд
Справа №281/526/24 Головуючий у 1-й інст. Свинченко Г. Д.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Талько О.Б.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №281/526/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Свинченко Г.Д. в селищі Лугини Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №781790 від 23.12.2021 у розмірі 49 619,53 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 23.12.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №781790, за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 25 000 грн., що були перераховані на картковий рахунок. Вказує, що первісним кредитором були виконанні зобов`язання в повному обсязі та надано відповідачу кредит у сумі 25000 грн., проте, відповідач порушила умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 49 619,53 грн., з яких: 24 337,59 грн - заборгованість за тілом кредиту та 25 281,94 грн - заборгованість за відсотками. Зазначає, що 28.08.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №2808-23, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №781790 від 23.12.2021 у загальному розмірі 49 619,53 грн., з яких: 24 337,59 грн - заборгованість за тілом кредиту та 25 281,94 грн - заборгованість за відсотками. Вказує, що станом на день звернення до суду з позовом сума заборгованості за кредитним договором №781790 від 23.12.2021 не погашена, а тому враховуючи вищевикладене просило задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №781790 від 23.12.2021 у розмірі 49 619,53 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що ТОВ «Діджи Фінанс» звертаючись до суду з позовом повинен був отримати від первинних кредиторів первинні документи, які підтверджують перерахування на належний рахунок чи видачу йому коштів за вищевказаним кредитним договором, а також розміру заборгованості за ним. Зазначає, що ТОВ «Діджи Фінанс» не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком. Вказує, що згідно умов п.1.5 договору про надання споживчого кредиту №781790 від 23.12.2021, процентна ставка складає за перший день користування кредитом 25,00% в день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом 100% річних. Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, у яких було б зафіксовано чітку послідовність всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладення електронного договору в інформаційно телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів. Вказує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про погодження розміру процентів. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

11 листопада 2024 року на адресу суду від ТОВ «Діджи Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що позивач довів належними доказами факт укладення відповідачем кредитного договору, невиконання його умов відповідачем, факт укладення договору факторингу, повідомлення боржника про відступлення права вимоги за кредитним договором, а також розмір боргу, правильність якого відповідачем не оспорено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення повністю позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованості за кредитним договором у розмірі 49 619,53 грн. Звертає увагу на те, що договір №781790 про надання споживчого кредиту від 23.12.2021 укладений в паперовій формі з нанесенням особистих підписів сторін, що і було вірно встановлено судом першої інстанції, а отже не заслуговують на увагу суду доводи представника апелянта, що при укладені даного правочину сторони мали керуватися Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Вказує, що належними доказами, які підтверджують перерахування ТОВ «Слон Кредит» апелянту певної суми кредитних коштів можуть бути первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Зазначає, що наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення №13729 від 23 грудня 2021 року є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування ТОВ «Слон Кредит» кредитних коштів апелянту на умовах визначених договором №781790 про надання споживчого кредиту від 23.12.2021. Звертає увагу на те, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеним договором у позивача, ним не здійснювалося жодних додаткових нарахувань і не застосовувалося жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, позивач лише просив суд першої інстанції стягнути із відповідача ту заборгованість за договором, яка була нарахована первісним кредитором.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 23.12.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір №781790 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 1.2 договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно п. 1.3 сума кредиту (загальний розмір) складає 31 250,00 грн. Тип кредиту кредит.

Пунктом 1.4 договору визначено, що строк кредиту 730 днів, з кінцевим терміном повернення 23.12.2023 (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Тип процентної ставки фіксована.

Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить:

- за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних);

- за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 100% річних (п. 15.5 договору).

Відповідно до п. 1.8 договору орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 79316,76 грн.

Пунктом 2.1 сторони погодили, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): - у розмірі 25 000,00 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству у будь-який спосіб; - у розмірі 6250,00 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. договору.

Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту в порядку, передбаченому п. 2.1. договору (п. 2.4 договору).

Згідно п. 4.1. договору ТОВ «Слон Кредит» має право, зокрема, укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

Відповідно до п. 5.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів.

Пунктом 9.3 договору сторони погодили, що з метою укладення цього договору, зі сторони товариства договір підписується аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, а зі сторони споживача власноручним підписом.

Підписуючи цей договір, споживач стверджує, що, зокрема, перед укладанням цього договору йому була у чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті (п. 9.8 дгоовру).

Підписанням цього договору споживач підтверджує, що свій примірник укладеного договору він отримав (п. 9.11 договору).

Зазначений договір, заява-анкета, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту №781790 від 23.12.202) підписані ОСОБА_1 власноручно. Копії паспорту та довідки про реєстрацію місця проживання особи також завірені власноручним підписом ОСОБА_1 .

Відповідно до платіжного доручення №13729 від 23.12.2021, ТОВ «Слон Кредит» перерахувало на платіжну картку грошові кошти в сумі 25 000,00 грн. Призначення платежу: видача кредиту згідно договору №781790 від 23.12.2021, ОСОБА_1 .

Відповідно до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 укладеного між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» та витягу з додатку до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №781790 від 23.12.2021 на загальну суму 49 619,53 грн.

Сума боргу обрахована ТОВ «Слон Кредит» станом на 28.08.2023 на день укладення договору факторингу.

ОСОБА_1 направлялась досудова вимога №-АВ від 15.11.2023 про те, що 28.08.2023 було укладено договір факторингу, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №781790 від 23.12.2021 і ТОВ «Діджи Фінанс» набуло прав кредитора. Відповідача проінформовано про наявність заборгованості в сумі 49 619,53 грн., рекомендовано сплатити дану заборгованість та роз`яснено, що спір буде вирішуватись в судовому порядку.

Зазначені обставини підтверджуються договором №781790 про надання споживчого кредиту від 23.12.2021, заявою-анкетою від 23.12.2021, паспортом споживчого кредиту від 23.12.2021, таблицею обчислення загальної вартості кредиту, копіями паспорту та довідки про реєстрацію місця проживання відповідача, платіжним дорученням №13729 від 23.12.2021, договором факторингу №2808-23 від 28.08.2023, витягом з додатку до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023, платіжною інструкцією №4565 від 28.08.2023, досудовою вимогою №-АВ від 15.11.2023, розрахунком заборгованості за кредитом станом на 23.12.2023.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного кредитного договору між ТОВ «Слон Капітал» та ОСОБА_1 .

Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору №781790 від 23.12.2021. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У даній справі встановлено, що 23 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписала договір про надання споживчого кредиту №781790, згідно умов якого, їй було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 25 000 грн., термін кредиту 730 днів, спосіб отримання кредиту - зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця, процентна ставка 25% в день за перший день користування та 100% за всі наступні дні, загальні витрати за кредитом 79 316,76 грн. Вказаний договір підписаний власноручно відповідачем.

Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, загальна вартість заборгованості становить 49 619,53 грн., що складається із: 24 337,59 грн заборгованості за тілом кредиту та 25 281,94 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить.

Відповідач не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту незарахування кредитних коштів на її рахунок, враховуючи, що ТОВ «Діджи Фінанс» не є первісним кредитором та не є банківською установою. Тобто ОСОБА_1 не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання останньою не виконано, у передбачені в договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильні висновки з установлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Проте, при визначені розміру заборгованості за кредитним договором судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 було сплачено 23.01.2022 3052 грн., з яких 397,89 грн спрямовано на погашення тіла кредиту та 2654,11 грн на погашення відсотків та 23.02.2022 сплачено 8000 грн., з яких 5379,69 грн зараховано на погашення тіла кредиту та 260,31 грн зараховано на погашення відсотків.

Відтак, заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту складає 19 222,42 грн (із розрахунку (25 000 грн 397,89 грн 5379,69 грн) та за відсотками 25 022,11 грн (із розрахунку (30 296,53 грн (нарахована заборгованість) 5274,42 грн), а всього 44 244,53 грн., яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Діджи Фінанс».

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зменшення загального розміру стягнутої заборгованості з 49 619,53 грн до 44 244,53 грн.

Крім того, ТОВ «Діджи Фінанс» у позовній заяві просило суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 27.06.2024, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» необхідних для надання правничої (правової) допомоги від 27.06.2024, додаткову угоду №82 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 11 грудня 2023 року, договір про надання правової допомоги від 11.12.2023.

Колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 6000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої у розмірі 2 000 грн.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позову ТОВ «Юніт Капітал» сплачено 2422,40 грн., позов задоволено на 89,16%, відтак із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» необхідно стягнути 2159,81 грн судового збору.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 3634,00 грн судового збору, апеляційну скаргу задоволено на 10,84%, відтак на користь останньої з ТОВ «Діджи Фінанс» необхідно стягнути 393,92 грн судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши загальний розмір стягнутої із ОСОБА_1 заборгованості з 49 619,53 грн до 44 244,53 грн., витрат на правничу допомогу з 6000 грн до 2000 грн та судового збору з 2422,40 грн до 2159,81 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року змінити в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованості за кредитним договором №781790 від 23.12.2021 з 49 619,53 грн до 44 244,53 грн., витрат на правничу допомогу з 6000 грн до 2000 грн та судового збору з 2422,40 грн до 2159,81 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 393,92 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді