Єдиний унікальний номер №440/1373/15-ц
Провадження № 6/943/6/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Журибіда Б.М.

при секретарі Пирка В.М.

за участі заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Буську в приміщенні суду справу за заявою ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Буської міської ради як Орган опіки та піклування про зміну способу виконання рішення суду, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з означеною заявою, мотивує тим, що рішенням Буського районного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року у справі № 440/1373/15- задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики в сумі 12190 доларів США, 3% річних від суми боргу 365.70 доларів США, та судових витрат.

У зв`язку з неможливістю виконання даного рішення, 04.05.2017 року Буським районним судом Львівської області у справі № 440/1298/16-ц постановлено ухвалу, якою визнано мирову угоду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб Буського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області, Органу опіки та піклування Буської РДА про заміну способу виконання рішення Буського районного суду від 03.12.2015 року, згідно з якою визнано за ОСОБА_1 право власності на однокімнатну житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1 , терміном на п`ять років, з травня 2017 року по травень 2022 року. ОСОБА_1 зобов`язується не виселяти ОСОБА_2 і членів її сім`ї з даної квартири, та після сплати заборгованості згідно рішення Буського районного суду від 03.12.2015 року зобов`язується переоформити право власності на вище згадану квартиру на ОСОБА_2 . Провадження у справі закрито. Станом на день подання заяви, мирову угоду, затверджену ухвалою від04.05.2017 року не виконано: право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 ; заборгованість згідно рішення Буського районного суду від 03.12.2015 року ОСОБА_2 не погасила у зв`язку з відсутністю коштів. Оскільки в боржниці немає коштів для погашення грошового зобов`язання, вважає, що таке зобов`язання слід припинити шляхом зарахування відступного, а саме - визнанням за ОСОБА_1 права власності на квартири за адресою АДРЕСА_1 в погашення боргу згідно рішення Буського районного суду від 03.12.2015 року. Просить змінити спосіб виконання ухвали Буського районного суду Львівської області у справі № 440/1298/16-ц від 04.05.2017 року, а саме: припинити заборгованість ОСОБА_2 , яка виникла згідно Рішенням Буського районного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року у справі № 440/1373/15-ц шляхом передання відступного на користь ОСОБА_1 - квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку зі зміною способу виконання - визнати за ОСОБА_1 право власності на однокімнатну житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Заявник вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у такій заяві, просить таку задоволити, дане засідання проводити без застосування засобів звукозапису, про що подав письмову заяву.

Боржник в судове засідання не з`явилася, була судом належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Клопотання про розгляд справи у її відсутності, пояснень, заперечень, не подала.

Враховуючи клопотання заявника, неявку боржника, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 03 грудня 2015 року Буським районним судом ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. Вирішено стягнути з ОСОБА_4 с о л і д а р н о в користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 4000 доларів США, що еквівалентно 86960 (вісімдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок; та 3% від суми боргу - 120 доларів США, що еквівалентно 2608 (дві тисячі шістсот вісім) гривень 80 копійок. Стягнути з ОСОБА_2 с о л і д а р н о в користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 12190 доларів США, що еквівалентно 265011 (двісті шістдесят п`ять тисяч одинадцять) гривень 00 копійок; та 3% від суми боргу 365,70 доларів США, що еквівалентно 7950 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень 33 копійки. Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , с о л і д а р н о в користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 2000,00 гривень витрат понесених за надання правової допомоги. Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , в користь ОСОБА_3 , ОСОБА_1 - по 1806 гривень судового збору за подання позовної заяви.

Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Позивачам видано виконавчі листи для примусового виконання рішення.

Ухвалою Буського районного суду від 04 травня 2017 року затверджено мирову угоду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб Буського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області, Органу опіки та піклування Буської РДА про заміну способу виконання рішення Буського районного суду від 03.12.2015 року про стягнення заборгованості за договором позики. Провадження у справі закрито.

Так, сторони надали суду укладену та підписану ними мирову угоду з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок. Як вбачається із заяви про визнання мирової угоди, на момент визнання мирової угоди судом, сторони погодилися з усіма умовами, які були передбачені мировою угодою, сторонам були відомі та зрозумілі наслідки затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, що передбачені ст.ст.205, 206 ЦПК України.

04.12.2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну способу виконання рішення, оскільки умови мирової угоди не виконано.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закон №1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Частиною 1 ст. 435 ЦПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації такого рішення в разі неможливості його виконання у порядку та у спосіб, що раніше встановлені.

Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або у спосіб, встановлений судом.

Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Законодавець у ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 Цивільного кодексу України способів захисту цивільних прав.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. Вирішуючи питання про зміну способу виконання рішення, суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість такого виконання рішення суду. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення у розумінні реалізації завдань виконавчого провадження.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого ст. 16 Цивільного кодексу України.

Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Заявник просить змінити спосіб виконання ухвали Буського районного суду Львівської області у справі № 440/1298/16-ц від 04.05.2017 року, а саме: припинити заборгованість ОСОБА_2 , яка виникла згідно рішення Буського районного суду Львівської області від 03 грудня 2015 року у справі № 440/1373/15-ц шляхом передання відступного на користь ОСОБА_1 - квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку зі зміною способу виконання - визнати за ОСОБА_1 право власності на однокімнатну житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Буського районного суду від 10.07.2024 року, з ініціативи суду, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Виконавчий комітет Буської міської ради як Орган опіки та піклування за адресою (м. Буськ вул. Львівська, 2, Золочівського району Львівської області), оскільки в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано шестеро осіб, з них неповнолітня дочка ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 685296 від 10.07.2024 року). Роз`яснено третій особі положення ст. 181 ЦПК України, щодо подачі пояснень, аргументів та міркування на підтримку або заперечення проти заяви, свої висновки щодо доцільності такої.

З листа Виконавчого комітету Буської міської ради №1959 від 24.09.2024 року вбачається, що питання заявлених ОСОБА_1 вимог було предметом розгляду 10.09.2024 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Комісія прийшла до висновку, що з врахуванням інтересів малолітньої ОСОБА_5 , не вбачає підстав для надання дозволу на зміну способу виконання ухвали, оскільки визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та порушення її охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Достеменно вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, такі не містять доказів на підтвердження звернення заявника до органів виконавчої служби з заявою для примусового виконання зазначених вище рішень суду, або доказів неможливості виконання таких у добровільному порядку.

Зміна способу виконання рішення суду можлива лише у випадку наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому, заявником мають бути надані докази, які переконливо доводять факти, що ускладнили або зробили би неможливим виконання рішення суду.

Крім того, суд зауважує на тому, що позивачем не доведено вжиття ним встановлених законодавством заходів, спрямованих на виконання судового рішення.

Враховуючи все викладене у сукупності, беручи до уваги недоведеність заявником наявності правових підстав, які унеможливлюють виконання судового рішення у даній справі, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 13, 247, 258-259, 264, 265, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Буської міської ради як Орган опіки та піклування про зміну способу виконання рішення суду, - відмовити.

Арешт, накладений згідно ухвали Буського районного суду від 17 липня 2024 року, скасувати.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення.

Відповідно до частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України складання повного ухвали суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини ухвали строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 19 листопада 2024 року.

Суддя Журибіда Б. М.