Справа №: 398/2126/24
провадження №: 6/398/265/24
УХВАЛА

Іменем України

"21" листопада 2024 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Стручкової Л.І.,

з участі секретаря судового засідання Дудченко О.Ю.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву боржника ОСОБА_1 про визнання судового наказу №398/2126/24 виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 02.05.2024 року за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги заявник мотивує тим, що 02.05.2024 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за заявою ОСОБА_2 по справі №398/2126/24 було видано судовий наказ, відповідно до якого з ОСОБА_1 , було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 22.04.2024 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі вказаного наказу Олександрійським відділом державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №74971177. Заявник вважає, що вказаний судовий наказ не підлягає виконанню, оскільки з середини липня 2024 року його син ОСОБА_1 проживає разом з ним та знаходиться повністю на його утриманні. Вищевказаний факт підтверджується відповідними письмовими доказами, в тому числі і про оплату послуг, купівлю одягу, ліків, іграшок та канцелярських товарі. Посилаючись на викладене заявник вважає, що проживання дитини разом з ним, повне утримання ним дитини в силу закону, а саме ст. 180, 181 СК України, виключає наявність в нього обов`язку сплачувати на користь стягувача аліменти на утримання цієї ж дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав та з підстав викладених в нийта просив про її задоволення.

Стягувач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення сповіщена належним чином.

Заслухавши думку заявника, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 02.05.2024 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за заявою ОСОБА_2 було видано судовий наказ №398/2126/24 відповідно до якого з ОСОБА_1 , було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 22.04.2024 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки №84 від 26.09.2024 року, заявник разом з малолітнім сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту про встановлення факту проживання №85 від 26.09.2024 року, в присутності сусідів-свідків було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_1 .

Також факт самостійного виховання та утримання дитини, здійснення догляду за ним підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про оплату послуг, купівлю одягу, ліків, іграшок та канцелярських товарі.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до ст. 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визначені у ч. 2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що законодавцем передбачено судовий спосіб захисту прав боржника у разі якщо стягувач не визнає відсутність обов`язку боржника.

Звертаючись до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заявник посилається на те, що син з середини липня 2024 року проживає разом з ним та перебуває на його утриманні і в ОСОБА_2 відсутні підстави для стягнення з нього аліментів.

На думку заявника, факт проживання дитини разом з ним свідчить про припинення у нього обов`язку з виконання судового наказу про стягнення аліментів на цю дитину.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом, яким з нього стягнуто аліменти на утримання дитини.

Крім цього, судом встановлено, що заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів з батька, подана матір`ю дитини 22.04.2024 року відповідала за формою та змістом вимогам ст.163 ЦПК України та відповідала критеріям визначеним в ст.161 ЦПК України в частині вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Відтак суд вважає, що немає правових підстав для визнання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню, оскільки існує судове рішення, а саме судовий наказ, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів за судовим рішенням.

Так, ст.273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.ст.267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.

З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері для утримання дитини, може слугувати підставою для звернення батька до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів. Тим більш, що вказані обставини виникли після видання судом судового наказу про стягнення аліментів.

Відтак, обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, є істотними, але підлягають доведенню при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів та не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що заявником невірно обраний спосіб захисту, в зв`язку із чим у задоволенні заяви належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 80, 259, 353-355, 431, 432 ЦПК України, ст.ст.34, 39 Закону України "Про виконавче провадження", суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 про визнання судового наказу №398/2126/24 виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 02.05.2024 року за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.І. Стручкова