Номер провадження 2/754/2174/24
Справа №754/1723/24
РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2024 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

судді Саламон О.Б.

за участю секретаря судового засідання Рябенка В.О.

представника позивача Марченко В.А.

відповідача та представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позиції учасників справи.

Позивач ОСОБА_4 через представника - адвоката Марченко В.А. звернувся до суду з вимогою до відповідача ОСОБА_2 , третя особа - ПАТ «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що 05 листопада 2022 року о 16.45 год. відповідач, керуючи транспортним засобом «Renault Megane», д/н НОМЕР_1 на перехресті вул. Алмазова та бул-р. Лесі Українки в м.Києві, під час руху не врахував дорожньої обстановки, при ввімкненні жовтого сигналу, що забороняє рух не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп лінія) та не забезпечив безпеку дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Ford Mustang», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 та з транспортним «Audi RS5», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який зупинився, чим порушив вимоги п. 2.3(б), 8.10,8.11 ПДР України. Постановою Печерського районного суду м.Києва від 02 жовтня 2023 року по справі № 757/36911/22-п відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Провадження у справі закрито. Постановами Київського апеляційного суду від 03 листопада 2023 року та від 12 січня 2024 року по справі 757/36911/22-п апеляційну скаргу на зазначену вище постанову повернуто особі, яка її подала. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини відповідача, автомобілю «Ford Mustang», д/н НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності позивачу, спричинено механічні пошкодження, чим завдано значних матеріальних збитків. Відповідно до висновку експертного дослідження № ЕД-19/111-23/23527-АВ від 03.07.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Ford Mustang», д/н НОМЕР_2 , в результаті ДТП з урахуванням на суму ПДВ на витрачені матеріали та замінні складові, станом на дату ДТП становила 1 340 795,09 грн. При цьому ринкова вартість транспортного засобу «Ford Mustang», д/н НОМЕР_2 , в непошкодженому стані на момент ДТП становила 1 852 905,60 грн. Сторона позивача вказує, що таким чином пошкоджений транспортний засіб може бути відновлено, а вартість його відновлювального ремонту не перевищує його ринкову вартість в непошкодженому стані на момент ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована у ПрАТ «Вусо». 06.11.2023 страховою компанією сплачено на рахунок позивача суму страхового відшкодування у розмірі 129 000,00 грн. Таким чином, фактичним розміром шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, є розмір матеріального збитку згідно з висновком експертного дослідження, що складає 1 340 795,09 грн., а тому відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 129 000,00 грн.: 1 340 795,09 грн. - 129 000,00 грн. = 1 211 795,09 грн., судові витрати, а також моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., мотивуючи тим, що позивач протягом тривалого часу зазнавав багатьох ускладнень, порушень звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою та ремонтом транспортного засобу.

Відповідач ОСОБА_2 скористався правом подачі відзиву, в якому зазначає, що з наведеними позивачем у позовній заяві обставинами та правовими підставами позову, не погоджується, оскільки не вважає себе винним у дорожньо-транспортній пригоді. Щодо відшкодування збитків, завданих транспортному засобу позивача, відповідач звертає увагу суду на те, що суд не може взяти до уваги висновок експертного дослідження від 03.07.2023, оскільки він не відповідає вимогам ЦПК України. Крім того, у вищевказану суму входить ПДВ, що є непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг). При цьому, до позовної заяви позивач не додав жодного документу, який би підтверджував ним сплату ПДВ за проведені послуги з ремонту автомобіля та при заміні складових (запчастин). Таким чином, сума матеріального збитку повинна бути зменшена позивачем на суму ПДВ, а також вказана сума відповідачем оплачується у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, відповідач вказує, що ним не вбачаться законодавчих підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки в позовній заяві не зазначено характер та обсяг страждань, їх тривалості та можливості відновлення. Щодо позовної вимоги про стягнення судових витрат, в тому числі витрат пов`язаних з проведенням експертизи в розмірі 2 686,00 грн., відповідач зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «СК «Вусо». Однак, позивач у позовній заяві не зазначив та не долучив до неї жодного доказу про те, що він звертався з повідомленням про ДТП до ПрАТ «СК «Вусо», а потім після спливу десяти діб вирішив самостійно звернутись до експерта для проведення оцінки КТЗ. Відповідно до п.1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою, або договір з експертом чи з експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. Тому, відсутність договору з експертом та даних у висновку експертного дослідження, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок свідчить, що надане позивачем дослідження щодо оцінки КТЗ не готувалось до суду та позивач не замовляв висновок експерта для подальшого його використання як доказу щодо вартості заподіяної шкоди. За таких обставин, відповідач вважає, що не можуть підлягати стягненню витрати в розмірі 2 686,00 грн., пов`язані з проведенням експертного дослідження. Крім того, з приводу вимоги позивача про стягнення витрат за надання правничої допомоги, відповіч зазначає, що позивачем до суду не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом із зазначенням часу виконання, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Представником позивача - адвокатом Марченко В.А. подано відповідь на відзив та додаткові пояснення, де сторона позивача вважає, що у відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи позивача стосовно суті позовних вимог, оскільки визначення вини відповідача не є предметом спору у справі, що розглядається. Крім того, зважаючи на те, що участь у ДТП та пошкодження власного майна негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, сторона позивача вважає, що наявні всі підстави для відшкодування моральної шкоди, а саме: неправомірна поведінка відповідача, причинний зв`язок між участю позивача в дорожньо-транспортній пригоді та завданні йому моральної шкоди. Щодо заперечень відповідача відносно висновку експертного дослідження, звертає увагу суду на те, що висновок експертного дослідження не є висновком експерта в розумінні ст.102 ЦПК України, оскільки відповідно до Інструкції про призначення експертиз та експертних досліджень у висновку опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження за надання завідомо неправдивого висновку. Проте такий висновок підлягає дослідженню і оцінці як письмовий доказ. Відносно заперечень відповідача щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, сторона позивача зазначає, що 13.01.2022 між адвокатом Марченко В.А. та позивачем було укладено Договір про надання правничої допомоги. Додатковою угодою № 1 до Договору про надання правової допомоги - адвокатських послуг від 30.12.2023 було продовжено строк дії Договору до 31.12.2025. Крім того, 31.01.2024 сторонами було підписано Акт надання послуг № 1 на загальну суму у розмірі 45 000,00 грн. Також, підтвердженням розміру понесених позивачем витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є детальний розрахунок наданих послуг правничої допомоги на суму 45 000,00 грн., а також платіжною інструкцією № 137422990. На підставі вказаного, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача та відповідач в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві.

Представник третьої особи - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Процесуальні дії та рішення суду.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 06.02.2024 відкрито провадження у вказаній справі та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 23.04.2024, закрито підготовчий розгляд, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Заслухавши сторін, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, суд вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

05 листопада 2022 року о 16.45 год. відповідач, керуючи транспортним засобом «Renault Megane», д/н НОМЕР_1 на перехресті вул Алмазова та бул-р. Лесі Українки в м.Києві під час руху не врахував дорожньої обстановки при ввімкненні жовтого сигналу, що забороняє рух, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп лінія) та не забезпечив безпеку дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Ford Mustang», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 та з транспортним «Audi RS5», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який зупинився, чим порушив вимоги п.2.3(б), 8.10,8.11 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини відповідача, автомобілю «Ford Mustang», д/н НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності позивачу, спричинено механічні пошкодження, чим завдано значних матеріальних збитків.

Постановою Печерського районного суду м.Києва від 02 жовтня 2023 року по справі № 757/36911/22-п відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Провадження у справі закрито.

Постановами Київського апеляційного суду від 03 листопада 2023 року та від 12 січня 2024 року по справі 757/36911/22-п апеляційну скаргу на зазначену вище постанову повернуто особі, яка її подала.

За змістом ч.1 ст. 38 КУпАП закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення, спливу встановленого законом строку.

Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З огляду на викладене, вина відповідача у скоєній дорожньо транспортній пригоді є доведеною.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Вусо» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

06.11.2023 ПрАТ «СК «Вусо» сплачено на рахунок позивача суму страхового відшкодування у розмірі 129 000,00 грн., що підтверджується випискою з банку від 15.01.2024.

Відповідно до висновку № ЕД-19/111-23/23527-АВ від 03.07.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Ford Mustang», д/н НОМЕР_2 в результату ДТП, що трапилася 05.12.2022, з урахуванням на суму ПДВ на витрачені матеріали та замінні складові, станом на дату ДТП - 05.12.2022 становила: 1 340 795,09 грн. Вартість проведеного дослідження становить 2 686,00 грн., що підтверджується квитанцією №11С9-А4РК-РХХ4-7ССХ від 12.05.2023.

Щодо стягнення матеріальної шкоди.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 виходив з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до наданого позивачем дослідження №ЕД-19/111-23/23527-АВ від 03.07.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Ford Mustang», д/н НОМЕР_2 в результату ДТП, що трапилася 05.12.2022, з урахуванням на суму ПДВ на витрачені матеріали та замінні складові, станом на дату ДТП - 05.12.2022 становила: 1 340 795,09 грн.

При цьому, відповідач вважає, що суд не може взяти до уваги висновок експертного дослідження, оскільки він не відповідає вимогам ЦПК України, а також відсутня інформація, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок свідчить, що надане позивачем дослідження щодо оцінки КТЗ не готувалось до суду та позивач не замовляв висновок експерта для подальшого його використання як доказу щодо вартості заподіяної шкоди.

Частинами 2,3 ст. 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Щодо незгоди відповідача з оцінкою вартості матеріального збитку, визначеною висновком експертного дослідження, суд зазначає наступне.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена ст.129 Конституції та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.

При цьому, суд сприяв кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази, крім того, в судовому засіданні було допитано судового експерта Левченка С.Ю. , яким проведено вищевказане експертне дослідження та якого було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, з метою надання обґрунтованих пояснень та роз`яснень щодо проведеного експертного дослідження №ЕД-19/111-23/23527-АВ.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

З метою отримання матеріальних збитків внаслідок ДТП, позивач звернувся із заявами до ПрАТ «СК «Вусо» про здійснення страхового відшкодування, яке в свою чергу здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 129 000,00 грн.

Як встановлено в ході розгляду справи та не оспорювалося сторонами, позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 129 000,00 грн. (в межах ліміту) ПрАТ «СК «Вусо».

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підп. «а» п. 193.1 ст. 193 ПК України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин:

1) фактичне здійснення ремонту автомобіля;

2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

При цьому, у висновку експертного дослідження №ЕД-19/111-23/23527-АВ від 03.07.2023, сума відновлювального ремонту зазначена з урахуванням ПДВ.

Також, представник позивача не надала до суду належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП і, відповідно, сплати ПДВ.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.07.2023 у справі №591/1861/22 зазначив, що у разі відсутності в матеріалах справи документального підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту, правильним є зменшення вартості відновлювального ремонту на суму ПДВ.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП.

Згідно із положеннями ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає письмовий доказ заподіяної шкоди, а відповідач, заперечуючи проти розміру шкоди, після виконання судом вимог п. 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався.

Судом встановлено, що позивач надав докази на підтвердження розміру заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, а відповідач, заперечуючи такий розмір, доказів на спростування вказаного не надав, клопотання про проведення судової експертизи не заявив, тому позовні вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню.

До такого висновку прийшов ВС в постанові від 10 січня 2018 року у справі № 458/439/16 (№ 61-357 св 18).

За таких обставин, ураховуючи відсутність документального підтвердження факту оплати ремонту належного позивачу транспортного засобу, суд дійшов висновку про зменшення вартості відновлювального ремонту на суму податку на додану вартість згідно наступного розрахунку: 1 211 795,09 грн. - 20% ПДВ = 969 436,07 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума збитків у розмірі 969 436,07 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ураховуючи, що внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження, що спричинило моральні страждання позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з характеру правопорушення, глибини і ступеня моральних страждань позивача, обсягу змін, які відбулись у його житті у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, а також з дотриманням вимог розумності і справедливості, справедливого балансу між порушеними правами позивача та інтересами відповідача, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у сумі 10 000,00 грн.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню.

Щодо стягнення понесених судових витрат.

Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 45 000,00 грн. то судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами такої діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором».

Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги.

На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги б/н від 13.01.2022, додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги, від 30.12.2023, договір про співробітництво від 01.04.2023, рахунок на оплату №1 від 22.01.2024, квитанцію до платіжної інструкції № 137424990 від 22.01.2024 про сплату 45 000,00 грн. за договором про надання правової допомоги, акт надання послуг №1 від 31.01.2024, детальний розрахунок наданих послуг до Акту № 1 від 31.01.2024.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні позову.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зважаючи на викладені норми, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 45 000,00 грн.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Щодо заперечення відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, які було заявлено на відповідь на відзив, то суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач, аргументуючи необхідність відмови про стягнення судових витрат позивача на правничу допомогу, посилався на те, що позивачем не надано доказів проведеної роботи адвокатом.

Вказані твердження носять загальний характер та не спростовують наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є незначної складності, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 15 000,00 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 9 694,36 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат пов`язаних із проведенням експертизи, то судом встановлено наступне.

У постанові Верховного Суду від 20.07.2022 по справі № 524/710/21 зазначено, що склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Враховуюче те, що замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача до його звернення до суду з позовом, то підстав для відшкодування йому витрат на складення такого експертного висновку відсутні.

На підтвердження зазначеного також свідчать норми ч. 7 ст. 106 ЦПК України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження у поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.

Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а, адміністративне провадження № К/9901/31359/20.

Тому, зазначений висновок експертного дослідження, який міститься в матеріалах данної справи, не є висновком експерта у розумінні ст. 102 ЦПК України, оскільки відповідно до п. 4.23 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮУ від 08.10.98 № 53/5, у висновку експертного дослідження опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку.

Проте такий висновок в рамках розгляду данної справи підлягав дослідженню і оцінці як письмовий доказ.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1187,1188, 1192, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальні збитки, завдані транспортному засобу «Ford Mustang», реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті ДТП, у розмірі 969 436,07 грн., моральну шкоду, заподіяну в результаті ДТП, у розмірі 10 000,00 грн., понесені витрати у вигляді судового збору у розмірі 9 694,36 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

У задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо», , м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд.31.

Повний текст рішення складено 21.11.2024.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон