Справа №485/2224/24
Провадження № 2/485/603/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м.Снігурівка

Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області Квєтка І.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

04 листопада 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 18 травня 1975 року Кумарівською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, посилаючись на існування шлюбу формально за припинення шлюбних відносин через втрату почуття любові і поваги один до одного. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають.

Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків.

В ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху зазначалось, що суд позбавлений можливості визначити територіальну підсудність даної справи належному суду України через відсутність підтвердження, що відповідачка ОСОБА_2 проживає на території Російської Федерації в АДРЕСА_1 ., а за відсутності громадянства України відповідачки відомостей про те, де було останнє спільне місце проживання подружжя, а за відсутності такого, посилання на інші обставини, які вказують на наявність права, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Станом на 21 листопада 2024 року позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви.

Вжитими судом заходами встановлено, що згідно відповіді №885070 від 05 листопада 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відомості про місце реєстрації ОСОБА_2 відсутні.

Згідно довідки №555 від 13 листопада 2024 року, наданої Василівським старостинським округом, згідно погосподарського обліку на території Василівського старостинського округу ОСОБА_2 не зареєстрована та не проживає.

Згідно повідомлення відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Миколаївській області, за відомостями ВОМІРМП та ВІС УДМС у Миколаївській області ОСОБА_2 не значиться.

За інформацією УДМС у Миколаївській області, ОСОБА_2 паспортом громадянина України, посвідкою на постійне/тимчасове проживання не документувалась.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ч.10 ст.28 цього Кодексу, позови до відповідача, який немає в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Відповідно до частини першої, шостої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Водночас, враховуючи, що позов пред`явлено до фізичної особи, громадянство України якої не підтверджено, необхідно врахувати вимоги Закону України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про міжнародне приватне право" (далі - Закон) іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Згідно із ст.76 Закону суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу (ст. 55 Закону).

Відповідно до ст. 60 Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Отже, позивач при зверненні до суду з позовом до іноземця повинен зазначити відомості про те, де було останнє спільне місце проживання подружжя, а за відсутності такого, посилання на інші обставини, які вказують на наявність права, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до відповідача зазначив місце проживання останньої за адресою: АДРЕСА_1 , рф, та посилаючись на положення ст. 28 ЦПК України, підставою подання позову до Снігурівського районного суду Миколаївської області зазначив поважність причин не можливості виїхати до місця проживання відповідача у зв`язку з розірванням дипломатичних відносин з Росією через збройну агресію РФ, своїм віком та станом здоров`я. Разом з тим, позивач не надав підтвердження проживання відповідача за межами території України.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивач є громадянином України, а відповідач, згідно наданої інформаціїї УДМС у Миколаївській області, не має громадянства України, то правовідносини між сторонами обтяжені ознакою іноземний елемент, а тому вирішення спору між ними щодо розірвання шлюбу та наслідків розірвання шлюбу в судах України необхідно здійснювати відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням вимог ЦПК України та інших законів України.

Беручи до уваги наведене, суддя дійшов висновку про повернення позовної заяви позивачу, у зв`язку з неусуненням недоліків.

Згідно з ч. 7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.185 ЦПК України, суд, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя І. А. Квєтка