Справа № 185/2027/23
Провадження № 2/185/108/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Іжболдіної І.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою в якій просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов обґрунтовано тим, що батько, ОСОБА_2 з 2012 року перестав піклуватись про дитину, не цікавиться її долею, успіхами, станом здоров`я, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 450369,50 грн. Дитина фактично знаходиться на повному утриманні позивача. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду із позовом.

Ухвалою від 02 березня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач надав відзив, в якому вказав, що позов не визнає в повному обсязі. Зазначив, що позивачка отримувала від нього кошти на забезпечення дитини, проте перешкоджала спілкуванню батька з дитиною. Після вторгнення найманців рф до м. Донецька, відповідач виїхав до Києва, тоді як позивачка залишилась співпрацювати з окупантами та згодом отримала громадянство країни-агресора та виїхала до рф. До повномасштабного вторгнення відповідач надсилав кошти на рахунки банку рф, проте, наразі відповідач не має можливості сплачувати аліменти, оскільки переказ будь-яких коштів на територію рф може потягнути кримінальну відповідальність за фінансування держави-агресора.

Позивач надав відповідь на відзив та наголосив, що за період з 2009 по 2022 рік жодного разу відповідач не проводив час з дитиною. Маючи контакти відповідача, позивач, у тому числі і діти звертались до відповідача щодо надання їм матеріальної допомоги, втім відповідач такої допомоги не надавав. Крім того, діти виявляли бажання провести спільно час з батьком, проте відповідач не організував спільного відпочинку з дітьми та жодного разу не забезпечив дитині проведення оздоровчого відпочинку. У 2014 році позивач зверталася до відповідача та просила допомогти з переїздом до м. Київ, бо в місті Донецьк було небезпечно перебувати з дітьми. Втім, відповідач повідомив, що у нього інша сім`я та він не має часу та можливості допомагати позивачу з переїздом. Отже, відповідач знехтував безпекою дитини, а насамперед поставив свої інтереси та безпеку ніж інтереси та безпеку свого сина.

Відповідач надав заперечення, де зазначив, що допомагав грошима до 2022 року та той факт, що позивачка звернулася до ДВС щодо стягнення заборгованості зі сплати аліментів лише у лютому 2022 року, зайвий раз доводить, що її цілком влаштовували ті суми, які відповідач переказував їй та дитині добровільно.

В судове засідання з`явились позивач, представник позивача та представник третьої особи.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та ухвалою суду від 26.06.2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Дитина разом з матір`ю зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради надав висновок, в якому зазначено, що матеріал, який підтверджує злісне невиконання батьком обов`язків відсутній у зв`язку з тим, що батько проживає у м. Києві, а дитина з матір`ю проживають на тимчасово непідконтрольній Україні території та непідвідомчій території Павлоградській міській раді, що в сукупності унеможливлює вирішити питання доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав.

У період навчання з 2015 року по 2022 рік дитини у гімназії № НОМЕР_1 м. Донецька участі у вихованні та житті дитини відповідач не приймав, що підтверджується характеристикою учня 6-В класу. Як вбачається з характеристики № 52 від 22.08.2022 року за час відвідування спортивної школи, участь у житті ОСОБА_4 регулярно брали мама, бабуся і дідусь. Забезпечення спортивним одягом, супровід на різні змагання та відвідування батьківських зборів здійснювалося виключно мамою, бабусею та дідусем. Батька ОСОБА_3 , тренера з усіх видів спорту спортивної школи, жодного разу не бачили.

Зі слів позивачки, останній час вона з дитиною мешкає у м. Севастополь. Відповідач навіть не пам`ятає коли у дитини день народження, не вітає зі святами. Надано психолого-педагогічну характеристику учня ДБОЗ ЗОШ №29 ім. М.Т. Калашникова, в якій зазначено, що ОСОБА_3 виховується в неповній сім`ї однією матір`ю, яка достатньо уваги приділяє дитині. Дитина не вважає батька членом сім`ї, не відчуває до нього емоційної прихильності. Окрім цього надано довідку, в якій зазначено, що дитина спостерігається в медичному центрі «ЛІКО» м. Севастополя з 2022 року з діагнозом «бронхіальна астма» поза загостренням та на прийом приходить з мамою та бабусею, тата на прийомі не було.

Відповідач був допитаний в якості свідка та підтвердив, що до 2014 року сторони з дитиною проживали разом, з 2014 по 2022 рік - рідко бачились, а в березні 2022 року позивачка заблокувала його в месенджері та виїхала до території рф, перешкоджала спілкуванню з дитиною. Зазначив, що йому відомо про хворобу дитини, проте де саме дитині робили хірургічне втручання не знає. Заборгованість по сплаті аліментів виникла через скрутне становище, відсутність роботи. Зазначив, що роботу не шукає, допомагає родичам та вони його повністю утримують.

Отже, суд приходить до висновку, що з 2014 по 2022 рік, коли у відповідача була можливість бачитись, спілкуватись та виховувати дитину, він цього належним чином не робив, навчанням не цікавився, аліменти у повному обсязі не сплачував.

Як вбачається з розрахунку про заборгованість зі сплати аліментів заборгованість станом на 30.07.2022 року складає 450 369,50 грн. Водночас державним виконавцем винесено: Постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, Постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Постанова про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідачем надано копії квитанцій про банківські переводи за 2016-2018 року, які можуть свідчити про виконання обов`язку щодо сплати аліментів.

Також надано виписку витрат по рахунку відповідача, де зазначено, що з лютого 2020 року по серпень 2021 року на ім`я ОСОБА_5 було здійснено грошові перекази у різних розмірах, проте ОСОБА_5 є старшою дитиною сторін та відношення до позбавлення батьківських прав відповідача щодо ОСОБА_3 не має.

Тобто належних доказів сплати аліментів саме щодо ОСОБА_3 відповідачем не надано.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно ч.1 ст.170 СК України Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

При ухваленні рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

За той час, поки справа про позбавлення батьківських прав знаходилась у провадженні суду, а саме з лютого 2023 року, відповідач жодним чином не проявив інтерес до дитини, не змінив своє ставлення та не сплачував аліменти. Проте, враховуючи категоричну незгоду відповідача з позбавленням батьківських прав та його прагнення налагодити стосунки з дитиною та те, що позивачем не переконано суд щодо безсумнівного застосування до відповідача крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 170 СК України.

У зв`язку з тим, що підстав позбавляти відповідача батьківських прав недостатньо, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, оскільки вбачається ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд вважає за можливе застосувати положення ст.170 СК України та відібрати дитину від відповідача без позбавлення його батьківських прав.

Керуючись ст. 10,12,13,76-80,89,141,142,200, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Відібрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Роз`яснити , що у відповідності до ст. 170 Сімейного кодексу України Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 липня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, , адреса: м. Павлоград, вул. Соборна, 42-а.

Суддя М. М. Перекопський