ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 642/4710/23

провадження № 22-ц/818/2829/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ватрушева Ольга Олександрівна

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 травня 2024 року ухвалене складі ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивачі звернулися до суду із позовом, у якому просили визнати недійсним шлюб укладений між ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , який зареєстровано ВРАЦС Кам`янець-Подільського районного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 307, в наслідок його фіктивності, та усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування позовних вимог посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після якого відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та двокімнатна квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , однокімнатна квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , трикімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_4 , житловий будинок з надвірними будівлями під номером АДРЕСА_5 , а також рухомого майна, а саме автомобіля LEXUS GX470 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначене майно було набуто ОСОБА_8 у період 2006- 2019 роки. Так, однокімнатна квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 набута ОСОБА_8 в наслідок укладення між останнім та ОСОБА_10 за згодою ОСОБА_4 договору дарування від 03.10.2018. Двокімнатна квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_2 набута ОСОБА_8 в наслідок укладення між останнім та Позивачем 1 за згодою Позивач З договору дарування, що посвідчений Приватним Нотаріусом ХМНО Бервсно Н.І. та зареєстровано за реєстровим №2798 22.11.2019. Однокімнатна квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_3 набута ОСОБА_8 в наслідок укладення між останнім та Позивачем 1 за згодою Позивача 3 договору дарування, що посвідчений Приватним Нотаріусом ХМНО Бервсно Н.І. та зареєстровано за реєстровим №1956 30.08.2019. А трикімнатна квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_4 набута ОСОБА_8 14 листопада 2006 року згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 14.11.2006. Житловий будинок з надвірними будівлями під номером АДРЕСА_5 набутий ОСОБА_8 в наслідок укладення між останнім та Позивачем 1, який діяв від імені ОСОБА_11 договору дарування 3/4 зазначеного будинку, що посвідчений Приватним Нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. та зареєстровано за реєстровим №538 17.03.2016 та в наслідок укладення між останнім та Позивач 1, який діяв від імені ОСОБА_11 договору дарування 1/4 зазначеного будинку, що посвідчений Приватним Нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. та зареєстровано за реєстровим №559 18.03.2016. Автомобіль LEXUS GX470 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 набутий ОСОБА_8 за біржовим договором купівлі- продажу. 17 вересня 2005 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстровано ВРАЦС Жовтневого районного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №386. Від шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_3 мають доньку ОСОБА_2 (Позивач 2), яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 . 25 липня 2014 року рішенням Московського районного суду м. Харків (судова справа №643/2627/14-ц) шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 розірвано. Позивачі вказують, що підставою для розірвання вказаного шлюбу стало те, що ОСОБА_8 почав регулярно вживати наркотичні та психотропні речовини в наслідок чого подружнє життя стало неможливим. ОСОБА_8 неодноразово проходив курси реабілітації від наркозалежності в різних реабілітаційних центрах, востаннє проходив реабілітацію в реабілітаційному центрі ГО «Сім Доріг» в період з 31 січня 2022 року по 07 березня 2022 року. Однак курс реабілітації ним закінчено не було з причин повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну. З огляду на вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, у тому числі на територію Харківської, Сумської та Полтавської областей, ОСОБА_8 виїхав з м. Харків у напрямку західних регіонів України. В період з 19 березня 2022 року до 05 липня 2022 року ОСОБА_8 мешкав в м. Сокиряни Чернівецької області. 05 липня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дізналися від свого сина ОСОБА_12 про смерть ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_12 повідомив, що йому зателефонувала жінка на ім`я ОСОБА_13 (відповідач), яка назвалася дружиною ОСОБА_8 і повідомила про те, що він помер і що необхідно забрати тіло для поховання. В подальшому 06 липня 2022 року від свого сина ОСОБА_12 Позивач 1 та Позивач 3 дізнались, що 14 квітня 2022 року між їх сином ОСОБА_8 та ОСОБА_14 укладено шлюб, який зареєстровано ВРАІДС Кам`янець-Подільського районного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №307. Позивачі вказують, що укладений шлюб є фіктивним, посилаючись на те, що як вони зазначають, відповідач повідомила ОСОБА_12 , що їх шлюб носив фіктивний характер та укладений з метою можливого виїзду ОСОБА_8 за межі України, так як у відповідача є двоє неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а з урахуванням, що у самого ОСОБА_17 є ще донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 , то вони планували встановити опіку стосовно двох її неповнолітніх дітей, що надало б законні підстави перетину ОСОБА_8 державного кордону України під час дії військового стану. Крім того, зазначають, що підтвердження зазначеного свідчить також і те, що відповідач після смерті ОСОБА_8 намагалась продати належний останньому автомобіль LEXUS GX470 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було повернуто за втручання органів Національної поліції України, ухилення відповідача у витратах на транспортування тіла та поховання ОСОБА_8 , відсутність відповідача безпосередньо на церемонії поховання та прощання із померлим. Посилаючись на те, що відповідач після укладення фіктивного шлюбу, переслідуючи мету збагачення 09.09.2022 знаходячись у м. Сокиряни направила приватному нотаріусу ХМНО Вахрушевій О.А. заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_8 .. Посилаючись на те, що не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду, наявні підстави для усунення ОСОБА_14 від права на спадкування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що стороною позивача не надано доказів на підтвердження недійсності шлюбу укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 . Статус подружжя підтверджується даними витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про існування актового зпису про шлюб № 1 № 307 про шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , який був зареєстрований 14.04.2022. Посилання позивачів на те, що вони не знали про шлюб укладений ОСОБА_8 , а дізнались про його укладення лише після його смерті, не може слугувати підставою для визнання цього шлюбу недійсним. В тому числі безпідставні посилання позивачів на нетривале спільне проживання в шлюбі, адже смерть ОСОБА_8 через три місяця після укладення шлюбу, не може свідчити про його фіктивність.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суду були надані беззаперечні та достатні докази, зокрема щодо страждання померлого від наркозалежності, в результаті чого ОСОБА_19 не усвідомлюючи значення своїх дій не міг керувати ними під час укладення шлюбу з відповідачкою. Крім цього суд не надав оцінку фактам нетривалого спільного проживання подружжя, відсутність у них спільного побуту та проживання, укладення шлюбу з метою отримання ОСОБА_8 права виїзду за кордон. В іншому апелянт посилався на доводи зазначені в позовній заяві.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 14 квітня 2022 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 укладено шлюб, який зареєстровано ВРАІДС Кам`янець-Подільського районного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №307.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер.

Місцем смерті ОСОБА_8 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 05.07.2022, є м. Сокиряни Дністровського району Чернівецької області.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та двокімнатна квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , однокімнатна квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_6 , А трикімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_7 , житловий будинок з надвірними будівлями під номером АДРЕСА_5 , а також рухомого майна, а саме автомобіля БЕХСІБ 0X470 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Померлий ОСОБА_8 не складав заповіт, а тому в силу положень ч.2 ст. 1223 ЦК України спадкування у даному випадку здійснюється за законом.

Так, спадкоємцями першої черги є батьки померлого позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , його неповнолітня донька - ОСОБА_2 , його дружина - ОСОБА_5 , які звернулись до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 .

Відповідно до частини першої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 СК України (стаття 38 цього Кодексу).

Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства (частина перша статті 40 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Статтею 42 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Згідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. (ст.1258 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється термін у шість місяців, що починається з моменту відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно із частиною першою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями другої черги, відповідно до ч.1 ст.1262 ЦК України, є рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 4 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду.

Померлий ОСОБА_8 не складав заповіт, а тому в силу положень ч.2 ст. 1223 ЦК України спадкування у даному випадку здійснюється за законом. Так, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , його неповнолітня донька - ОСОБА_2 , його дружина - ОСОБА_5 , є спадкоємцями першої черги.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України)

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст. 89 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що в супереч вимог ст.ст.12,81 ЦПК України позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що шлюб, укладений між ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 є фіктивним.

Посилання апелянтів на наявність в матеріалах справи даних про початок проходження ОСОБА_8 з 31.01.2022 року курсу психосоціальної реабілітації осіб з хімічною та нехімічною залежністю та на надана йому головою правління ГО « СІМ ДОРІГ» характеристика ( а.с. 17), зробленого судом висновку не спростовують.

Жодних доказів неможливості ОСОБА_8 розуміти значення своїх дій або керувати ними під час реєстрації шлюбу 14 квітня 2022 року, відсутність у подружжя ОСОБА_20 спільного побуту та спільного проживання, реєстрації шлюбу без дійсного наміру створити сім`ю суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Посилання позивачів на та нетривалий час перебування у шлюбі, бажання відповідачки розпорядитися належним покійному автомобілем та прийняття нею спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_8 правильно оцінені судом як обставини, що не свідчать про фіктивність укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 шлюбу.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Ю.М.Мальований