ПОСТАНОВА

Іменем України

02 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/2602/23

провадження № 22-ц/4809/876/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А.М., Письменний О.А.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»;

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2024 року (суддя В.В. Драний),-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов, відповіді на відзив

У квітні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 30.12.2011 року у розмірі 63 557,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, підписав заяву б/н від 30.12.2011 року.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач при підписанні анкети заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банк складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 0000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3 договору, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання овердрафту відповідно до п. 2.1.1.5.7 договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 договору.

Позивач стверджує, що в порушення умов договору позичальник не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 21.03.2023 заборгованість відповідача по кредиту становить 63 557,66 грн, з яких: 51 991,78 грн заборгованість за кредитом; 11 565,88 грн - заборгованість за відсотками.

В зв`язку з викладеним банк просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.

У відзиві на позов ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі. Зазначив, що подані позивачем документи в обґрунтування позовних вимог є неналежними, недопустимими та недостовірними доказами, оскільки не підтверджують укладення кредитного договору з узгодженим розміром процентної ставки. Вказав, що між сторонами не узгоджено розмір відсотків за користування кредитом, а тому необхідно зарахувати внесені ним кошти саме на погашення кредиту. До відзиву відповідач долучив власний контррозрахунок витрачених та повернутих коштів з 01.06.2015. по 30.06.2019 (а.с.126-156).

У відповіді на відзив представник АТ КБ «Приватбанк» Меркулова В.В., заперечила проти доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, зазначила, що розмір відсотків, які просить стягнути на свою користь банк був погоджений сторонами при укладенні кредитного договору та під час ознайомлення позичальника з Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.162-168).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2024 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 51 991,78 грн за кредитним договором № б/н від 30 грудня 2011 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; здійснено розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51 991,78 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази щодо належного погодження сторонами договору домовленості про сплату відсотків за користування кредитом.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Згідно поданої апеляційної скарги просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2024 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.12.2011 в розмірі 51 991,78 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, в іншій частині рішення залишити без змін.

Вважає рішення в оскаржуваній частині незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Відповідач вказує, що сторонами не було погоджено відсоткову ставку, штраф та пеню, які позивачем безпідставно стягувались за рахунок погашення боргу по основному зобов`язанню.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції хоч і вірно встановив те, що в анкеті-заяві позичальника від 30.12.2011 процентна ставка не зазначена, відповідно сторонами не погоджено розмір сплати відсотків за користування кредитом, проте, суд не зарахував у рахунок погашення кредиту кошти, які позивач безпідставно нараховував відповідачу та списував на погашення відсотків.

ОСОБА_1 посилаючись на власноручно складений контррозрахунок зазначає, що виконав свої зобов`язання перед позивачем в повному обсязі, а тому відсутні підстави для стягнення з нього заборгованості.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

03 травня 2024 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву до 19 травня 2024 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

09 травня року закінчено підготовчі дії у справі; постановлено апеляційний розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

28 травня 2024 року з пропуском встановленого судом строку, представником АТ КБ «Приватбанк» подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 без клопотання про продовження строку для подачі відзиву. Стороною не вказано причин, що унеможливили подати відзив у вставлений судом строк.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга статті 127 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Оскільки відзив Акціонерним товариством «Приватбанк» подано до суду апеляційної інстанції поза межами строку, встановленого в ухвалі про відкриття провадження для подачі відзиву, а також не надано належних підтверджуючих доказів, що унеможливили вчасно подати відзив, то даний відзив підлягає залишенню без розгляду.

Ухвалою суду від 02 липня 2024 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Обставини справи встановлені судами

30.12.2011 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно вказаної анкети-заяви ОСОБА_1 поставив підпис у графі про згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що дана заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомився із договором про надання банківських послуг і погоджується з його умовами (а.с. 22).

Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.12.2011, укладеним між банком та ОСОБА_1 , заборгованість відповідача перед банком за період з 17.09.2013 року по 21.03.2023 року становить 63 557,66 грн, з яких: 51 991,78 грн заборгованість за кредитом; 11 565,88 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 4-19).

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 підтверджується встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок відповідача в розмірі 1 600 грн, який поступово збільшувався і склав 50 000 грн (а.с.20).

Згідно довідки про видані картки, термін дії останньої картки, виданої на ім`я ОСОБА_1 до 01/24 (а.с.21).

З виписки за договором б/н за період з 17.09.2013 по 01.01.2023 вбачається, що ОСОБА_1 за вказаний період користувався кредитними коштами, вносив особисті кошти на погашення кредиту. Також вбачається, що банком за весь період, зазначений у виписці здійснювалось автоматичне списання відсотків за користування кредитним лімітом (а.с.60-99).

До матеріалів позову банком додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними (а.с.25-30).

У паспорті споживчого кредиту від 28.08.2020 року, який підписаний ОСОБА_1 зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячних платежів від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. Вказано, що датою надання інформації є 28.08.2020, а інформація зберігає чинність та є актуальною до 12.09.2020 (а. с. 23-24).

Відповідно до нової редакції Статуту позивача, затвердженого постановою КМУ від 05 червня 2019 року № 594 (в редакції постанови КМУ від 14 серпня 2019 року № 712), було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк», яке, в свою чергу, є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.55-56).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Оскільки судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем не оскаржується, то, відповідно до статті 367 ЦПК України, його законність колегією суддів не перевіряється.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 30.12.2011 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

На підставі вищезазначеного договору відповідачеві було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок, який поступово збільшувався та склав 50 000 грн.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 51 991,78 грн.

Апеляційний суд не погоджується з вказаними висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі заперечив щодо наявності заборгованості та надав свій власний контрозрахунок, на що суд першої інстанції не звернув уваги, не надав належної оцінки доказам та поясненням ОСОБА_1 .

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №200/5647/18 зазначив, що належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту є виписка по картковому рахунку.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за договором кредиту.

З доданих банком виписки за договором та розрахунку заборгованості апеляційним судом встановлено, що при нарахуванні заборгованості за кредитним договором банком були безпідставно нараховані та списані відсотки за використання кредитного ліміту, які не були передбачені умовами підписаної відповідачем анкети-заяви.

Банк на власний розсуд списував відсотки за користування кредитом, в той час як відповідач сплачував лише тіло кредиту, оскільки відсотки за прострочення зобов`язання не були передбачені умовами договору (анкети-заяви).

Суд акцентує увагу, що в заяві позичальника від 30 грудня 2011 року не міститься інформації щодо нарахування процентної ставки за користування кредитними коштами, щодо розміру відсотків нарахованих на прострочений кредит, а також розміру відсотків, які застосовуються при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (ст. 625 ЦК України).

У постанові від 23 січня 2018 року (справа № 755/7704/15-ц, провадження № 61-283 св 18) Верховним Судом врегульовано, що належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Як виходить з виписки по картковому рахунку відповідача за період з 17.09.2013 по 01.01.2023 банком в рахунок списання відсотків за використання кредитного було списано 44 461,88 грн, а саме:

31.03.2015 129,31 грн; 30.04.2015 213 грн; 31.05.2015 82.59 грн, 6,22 грн; 01.07.2015 122,11 грн; 01.10.2015 135,06 грн; 01.11.2015 58,79 грн; 01.02.2016 168,39 грн; 01.03.2016 167,74 грн; 01.04.2016 141,06 грн; 01.05.2016 27,36 грн; 01.06.2016 156, 36 грн; 01.07.2016 113,65 грн; 01.08.2016 9,36 грн; 01.09.2016 147,26 грн; 01.10.2016 170,38 грн; 01.11.2016 140,77 грн; 01.12.2016 141,00 грн; 01.01.2017 210, 12 грн; 01.04.2017 219,21 грн; 01.07.2017 64,39 грн; 01.09.2017 365,05 грн; 01.10.2017 365,05 грн; 01.11.2017 367,41 грн; 01.12.2017 448,20 грн; 01.01.2018 557,96 грн; 01.02.2018 510,13 грн; 01.03.2018 492,02 грн; 01.05.2018 541,21 грн; 01.06.2018 559,11 грн; 01.07.2018 541,98 грн; 01.08.2018 519, 73 грн; 01.09.2018 298,15 грн; 01.09.2019 889, 91 грн; 01.10.2019 600,51 грн; 01.11.2019 702, 11; 01.12.2019 554, 25; 01.01.2020 625,34; 01.07.2020 846,97; 01.08.2020 313,81 грн; 01.04.2021 1515,47 грн; 01.05.2021 1224,98 грн; 01.06.2021 1306,63 грн; 01.07.2021 1443, 79 грн; 01.08.2021 1552, 66 грн; 01.09.2021 1589, 67 грн; 01.10.2021 1420,09 грн; 01.11.2021 1632,77 грн; 01.12.2021 1654,92 грн; 01.01.2022 1705, 44 грн; 01.02.2022 1682, 38 грн; 01.03.2022 1489,53 грн; 01.05.2022 843 грн; 01.07.2022 871,80 грн; 01.08.2022 1801, 72 грн; 01.09.2022 1801,72 грн; 01.10.2022 1743, 60 грн; 01.11.2022 1801, 72 грн; 01.12.2022 1743, 60 грн; 01.01.2023 1801, 72 грн (а.с.60-99).

Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на зазначені обставини та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову в сумі 51991,78 грн.

Оскільки умовами договору між сторонами не було передбачено сплату відсотків за користування кредитом, слід вважати, що списання банком коштів в рахунок оплати відсотків за користуванням кредитом було безпідставним, і призвело до штучного збільшення розміру заборгованості за тілом кредиту.

До складу тіла кредиту можуть бути віднесені тільки кошти, які фактично отримані та використані позичальником, позаяк відсотки за користування кредитом є окремою складовою кредитних зобов`язань, які у межах існуючих між сторонами правовідносин не узгоджені, а тому апеляційний суд вважає за можливе зарахувати безпідставно списані банком кошти у сумі 44 461,88 грн в рахунок погашення заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Суд частково погоджується з доводами скаржника, що суми коштів, списані на погашення відсотків у розмірі 44 461,88 грн мали бути зараховані на погашення тіла кредиту, оскільки зазначені кошти перераховувалися відповідачем на його кредитну картку з метою погашення заборгованості по тілу кредиту, проте банком вказані суми неправомірно, без правових підстав списувалися на погашення відсотків за використання кредитного ліміту.

Згідно розрахунку заборгованості сума заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту складає 51 991,78 грн, як вбачається з виписки про рух коштів, банком безпідставно було списано на погашення відсотків 44 461,88 грн.

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2024 року, в оскаржуваній частині скасуванню, з ухваленням нового, про часткове задоволення позовних вимог банку в розмірі 7 529, 90 грн.

Апеляційний суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 7 529, 90 грн, а саме, різниця між сумою тіла кредиту, яку просить стягнути банк в розмірі 51 991,78 грн та сумою грошових коштів, безпідставно списаних банком на погашення відсотків у розмірі 44 461,88 грн.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо розподілу судових витрат

В силу вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 11,66%, а вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 на 88,34%, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 312, 95 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 556, 56 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2024 року в частині задоволених позовних вимог скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рахунок № НОМЕР_2 ) заборгованість у розмірі 7 529, 90 грн за кредитним договором № б/н від 30.12.2011 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рахунок № НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 312, 95 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , рахунок № НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 556, 56 грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А.М. Головань

О.А. Письменний