ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8759/24 Справа № 210/2587/24 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.

секретар судового засідання Лідовська А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Арселор Міттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2024 року, яке ухвалено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (дата складання повного тексту судового рішення не зазначена),

В С Т А Н О В И В

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» (надалі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Позовна заява мотивована тим, що в період роботи позивача в шкідливих умовах праці на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» він захворів на професійне захворювання, первинно в 2016 році йому було встановлено втрату професійної працездатності, яка за останнім переоглядом в 2023 році становить 65 % та третю групу інвалідності з переоглядом в 2026 році. Захворювання виникли з вини роботодавця. Він відчуває виражену задишку після незначного навантаження, його турбує частий кашель, напади задухи, важкість та свистячі хрипи у грудях, скутість в грудній клітині, загальна слабкість.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 400 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових податкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 260 000,00 грн. моральної шкоди, без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» 2600,00 грн. судового збору на користь держави.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із даним судовим рішенням, представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» адвокат Тер-Товмасян Ю.Г. в апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду і новим рішенням відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що будь-яких правопорушень з боку роботодавця відносно позивача вчинено не було, наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем, позивач свідомо обрав свою професію, знаючи про шкідливі фактори на виробництві, сума визначена судом у якості компенсації заподіяної моральної шкоди є завищеною.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат позивача ОСОБА_2 просила рішення суду як законне і обґрунтоване залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мотуза О.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 з 03.10.1997 року по 02.01.2014 року працював у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді слюсаря-ремонтника (а.с. 10).

По факту професійного захворювання позивача було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №34 від 30.12.2015 року, де в п. 16 вказано: «Професійне захворювання виникло за таких обставин: ОСОБА_1 , працюючи з 22.09.2000 по 02.01.2014 слюсарем-ремонтником АЦ-1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», здійснював ремонт, монтаж, демонтаж, випробування, регулювання та наладку складного устаткування, агрегатів, машин цеху. Протягом зазначеного періоду підпадав під вплив дії факторів пилу та важкості праці, показники котрих перевищував ГДК і СН через недосконалість його робочого місця.

Також, ОСОБА_1 , працюючи слюсарем-ремонтником в АЦ-2 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 03.10.1997 по 22.09.2000, виконував на протязі зазначеного періоду виробничі операції, пов`язані з впливом дії факторів пилу та вібрації, показники котрих перевищували нормативи».

У п. 17 Акту зазначено: «Причина виникнення професійного захворювання пил і важкість праці:

Пил з вмістом SiO2 2-10% - від 20,9 мг/м3 до 65,23 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3;

-Маса вантажу, що підіймається та переміщується 35-38кг при ГДР до 30 кг;

-Нахили корпуса 250 разів при СН 51-100 разів.

-Робоча поза (періодичне перебування в незручній позі до 50% часу зміни) 26-50% при нормі до 25 %».

Відповідно до п. 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання: у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 працював в шкідливих умовах 16 років та 3 місяці, а також неодноразову зміну керівництва цеху, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, неможливо. (а.с. 11, 12)

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 02 лютого 2016 року серія 12 ААА №014983 позивачу первинно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 45%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 02 лютого 2016 року серія 10 ААГ №034390 позивачу первино встановлено третю групу інвалідності. (а.с.13, 14 )

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 05 січня 2017 року серія 12 ААА №043484 позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 45%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 05 січня 2017 року серія 12 ААА №074331 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності. (а.с.15,16 )

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 14 грудня 2018 року серія 12 ААА №054223 позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 45%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 14 грудня 2018 року серія 12 ААА №738958 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності. (а.с.17,18 )

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 01 лютого 2022 року серія 12 AAA №060120 позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 50% . Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 01 лютого 2022 року серія 12 АAB №130092 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності. (а.с.19,20 )

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 06 липня 2023 року серія 12 ААА №129602 позивачу повторно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 65%. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 06 липня 2023 року серія 12 ААГ №187068 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності. (а.с.21,22 ).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачем з вини якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням первинно у 2016 році, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року та ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 30 грудня 2015 року причиною професійних захворювань позивача (радикулопатія попеерково-крижова, хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів вібрація, важкість праці, пил переважно фіброгенної дії, вимушена робоча поза (а.с.11-12),

Отже, роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли, у тому числі, й з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що останнім в апеляційному порядку не оспорюється

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано, що, у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням на час розгляду справи стійкої втрати працездатності у розмірі 65%, у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я, відчуває стійкий біль та обмеження рухів у поперековому відділах хребта, біль в суглобах, заніміння кінцівок, задишку, сухий кашель, загальну слабкість, втому.

При цьому, суд вірно врахував, тривалий період роботи позивача на підприємстві відповідача, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням і третю групу інвалідності, визначивши розмір моральної шкоди у сумі 260 000,00 грн.

Враховуючи відсутність апеляційної скарги позивача на розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне і обґрунтоване.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: