ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/439/23Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/817/779/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Сович Н.А.

з участю ОСОБА_1 та її представника - адвоката Скиби Л.С., ОСОБА_2 та її представника - адвоката Пацули В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Скиби Людмили Сергіївни на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 червня 2024 року, ухвалене суддею Ромазан Л.С. у цивільній справі №606/439/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Микулинецька селищна рада Тернопільського району Тернопільської області про скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом закриття поземельної книги,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила скасувати державну реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером :02:001:0701 площею 0.08 га в с.Ладичин Тернопільського району Тернопільської області шляхом закриття поземельної книги.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 згідно заповіту є спадкоємцем усього майна після смерті ОСОБА_3 . Рішенням Ладичинської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 15 вересня 1994 року № 8 «Про передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_3 передано у приватну власність та у постійне користування земельну ділянку площею 0.35 га, з яких 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0.25 га - для особистого підсобного господарства. Після смерті ОСОБА_3 позивач подала заяву про прийняття спадщини, однак виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 звернулась до Ладичинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та 23 вересня 2021 року сільська рада прийняла рішення № 1288 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність». Вказаним рішенням позивачці надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0.60 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с.Ладичин Тернопільського району, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у користуванні, угіддя-рілля. Під час виконання ТОВ «Зеніт Експерт» робіт із землеустрою було виявлено, що заявлені ОСОБА_1 межі земельної ділянки перетинаються з межею ділянки із кадастровим номером :02:001:0701, внесеної до Державного земельного кадастру і яка є повністю сформованою. Пізніше ОСОБА_1 стало відомо, що Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_2 на цю ж саму земельну ділянку надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0.1200 га для ведення садівництва в с.Ладичин Тернопільського району, за рахунок земель запасу.

З метою вирішення зазначеного земельного питання ОСОБА_1 звернулась до Микулинецької селищної ради Тернопільської області із заявою щодо неправомірного оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку ОСОБА_2 . Рішенням постійної комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього середовища Микулинецької селищної ради Тернопільського району від 11 січня 2022 року (протокол № 8) рекомендовано ОСОБА_2 інше місце розташування земельної ділянки, ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 витрачені кошти та оформити ОСОБА_1 документи на спірну земельну ділянку у законний спосіб. Проте, відповідач вказаного рішення комісії не виконала, тому позивач за захистом свого порушеного права на земельну ділянку звернулась до суду із вказаним позовом.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Скиба Л.С. просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Судом не взято до уваги проект по впорядкуванню присадибних і громадських земель с.Ладичин, Ладичинської сільської ради колгоспу Жовтень Теребовлянського району 1964 року Міністерства виробництва і заготівель сільськогосподарських продуктів Республіканського проектного інституту по землевпорядкуванню Укрземпроект Тернопільська землевпорядна експедиція та письмові пояснення позивача, які підтверджують наявність права спадкоємця ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку спадкодавця ОСОБА_3 . На сторінках 93-190 вказаної проектної документації вказано список землекористувачів в межах с.Ладичин, розміри землекористувань. В списку землекористувачів під №19 на сторінці 96 проектної документації форми №4-Н в графі №2 зазначено прізвище ОСОБА_4 (бабусі позивачки ОСОБА_1 ), в графі 3 вказана площа земельної ділянки по земельно-облікових документах 0,48 га, графа 4 номер земельної ділянки 173. Після затвердження пропозицій по встановленню розмірів користування та реєстрації в земельно-облікових документах площа земельної ділянки під номером 173 становила 0,35 га. Форма і конфігурація земельної ділянки, яка позначена на схемі проекту по впорядкуванню присадибних та громадських земель АДРЕСА_1 і сусідньої земельної ділянки відповідає схемі перетину земельних ділянок, яка розроблена ТзОВ Зеніт Експерт на замовлення ОСОБА_1 .

Протоколом №8 від 11.01.2022 року засідання постійної комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього середовища Микулинецької селищної ради підтверджується інформація про належність спірної земельної ділянки бабусі ОСОБА_1 і запропоновано ОСОБА_2 інше місце розташування земельної ділянки, а ОСОБА_1 - повернути ОСОБА_2 потрачені кошти і оформити земельну ділянку у законний спосіб. Тобто, Микулинецька селищна рада визнає, що спірна земельна ділянка перебувала у користуванні бабусі позивачки - ОСОБА_5 , а потім батька ОСОБА_3 , проте вказаний документ не був взятий до уваги судом.

Відповідно до даних господарської книги за 1958-1960 р.р., особовий рахунок НОМЕР_1 належав ОСОБА_5 як голові колгоспного двору. На даний час даний особовий рахунок належить ОСОБА_1 . Отже, спірна земельна ділянка належить до колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_5 і має призначення для ведення особистого селянського господарства та значиться відповідно до схеми під номером 173. Таким чином, рішеннями Микулинецькою селищної ради надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на одну і ту ж земельну ділянку як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 .

Позивачка вважає, що державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0701 з 2021 року не була проведена ОСОБА_2 , хоча остання отримала витяг з Державного земельного кадастру.

Таким чином, ОСОБА_2 під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки невірно вказані поворотні точки, що в свою чергу порушує право ОСОБА_1 на оформлення спадщини на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка була в користуванні спадкодавця.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Скибу Л.С., які доводи апеляційної скарги підтримали, ОСОБА_2 та її представника - адвоката Пацулу В.О., які проти задоволення апеляційної скарги заперечили, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

Рішенням Ладичинської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 15 вересня 1994 року № 8 «Про передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.35 га, з яких 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0.25 га - для особистого підсобного господарства.

3 лютого 2005 року ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться у с.Ладичин Теребовлянського району та все інше майно, яке буде йому належати на день смерті, а також все те, на що він за законом матиме право.

Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 в шестимісячний строк подала заяву про прийняття спадщини, однак при оформленні спадщини виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які належали ОСОБА_3 .

Рішенням Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 15 квітня 2021 року № 806 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0.1200 га для ведення садівництва в с. Ладичин Тернопільського району, за рахунок земель запасу.

28 травня 2021 року ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_2 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, сформовано земельну ділянку площею 0.0800 га і зареєстровано у Державному земельному кадастрі із кадастровим номером :02:001:0701, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованим 28 жовтня 2021 року.

Проте, через подання ОСОБА_1 до селищної ради заяви про те, що вказана земельна ділянка належала її бабі ОСОБА_5 та прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року селищна рада рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки у власність не прийняла.

Рішенням Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 23 вересня 2021 року № 1288 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0.6000 га для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Ладичин Тернопільського району, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у користуванні, угіддя-рілля.

Підставою для прийняття зазначеного рішення стала заява ОСОБА_1 про безоплатну передачу їй земельної ділянки у власність, тобто в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки без зазначення тієї обставини, що вона успадкувала цю земельну ділянку після смерті батька.

Під час виконання ТОВ «Зеніт Експерт» робіт із землеустрою на замовлення ОСОБА_1 було виявлено, що заявлені нею межі земельної ділянки перетинаються з межею ділянки із кадастровим номером :02:001:0701, внесеної до Державного земельного кадастру і яка є повністю сформованою. У зв`язку із наведеним формування земельної ділянки ОСОБА_1 у встановлених межах є неможливим.

6 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Микулинецької селищної ради Тернопільського району із заявою про неправомірне надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею до 0.1200 га для ведення садівництва в с.Ладичин Тернопільського району, оскільки така земельна ділянка належала її бабі ОСОБА_5 , яку після її смерті успадкував ОСОБА_3 .

Рішенням постійної комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього середовища Микулинецької селищної ради Тернопільського району від 11 січня 2022 року (протокол № 8) рекомендовано ОСОБА_2 інше місце розташування земельної ділянки, ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 витрачені кошти та оформити ОСОБА_1 документи на спірну земельну ділянку у законний спосіб.

Згоди щодо запропонованого Микулинецькою селищною радою Тернопільського району варіанту вирішення земельного спору сторони не досягли.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Приписами частини першої статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частинами першою, третьою-п`ятою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»).

Отже, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника. Цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому.

Системний аналіз норм статей 22, 116, 118 ЗК України дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання зацікавленою особою клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання зацікавленою особою погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Отже, отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або у користування є лише першою стадією у процедурі вирішення питання про передачу земельної ділянки зацікавленій особі. Надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц та постанові Верховного Суду від 08 серпня 2022 року у справі № 240/16949/20.

Крім того, належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення щодо державної реєстрації права, державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки має бути особа, право якої зареєстровано (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень, тощо, суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (зазначений правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

Спірні правовідносини стосуються захисту прав позивачки на земельну ділянку. Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у справі, що переглядається, було неможливість успадкування земельної ділянки після смерті батька через неможливість державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, яка знаходиться у її користуванні, з огляду на знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28 жовтня 2021 року вбачається, що державну реєстрацію земельної ділянки площею 0.0800 га для індивідуального садівництва із кадастровим номером :02:001:0701 здійснено 28 жовтня 2021 року, однак речове право на неї ОСОБА_2 не зареєстровано не з її вини (остання вчиняла для цього всі належні дії), а через через відмову органу місцевого самоврядування 10 лютого 2022 року прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою, наявністю вимог на цю земельну ділянку з боку ОСОБА_1 , виникнення спору та прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року, згідно з яким внесено зміни до ЗК України про заборону надання дозволів на розроблення проекту землеустрою та її затвердження.

Встановивши, що вини ОСОБА_2 у нереєстрації речового права на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0701 немає, як і відсутні підстави стверджувати, що державна реєстрація цієї земельної ділянки вчинена із порушенням Закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування державної реєстрації цієї земельної ділянки шляхом закриття поземельної книги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував проект по впорядкуванню присадибних і громадських земель с.Ладичин, Ладичинської сільської ради колгоспу Жовтень Теребовлянського району 1964 року Міністерства виробництва і заготівель сільськогосподарських продуктів Республіканського проектного інституту по землевпорядкуванню Укрземпроект Тернопільська землевпорядна експедиція та письмові пояснення позивача, які підтверджують наявність права спадкоємця ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку спадкодавця ОСОБА_3 , колегія суддів оцінює критично, оскільки вказана документація не містить жодних відомостей щодо земельної ділянки ОСОБА_3 , переданої йому у власність у 1994 році та не підтверджує, що частина переданої у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 25 га включена до складу сформованої за заявою ОСОБА_7 земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0701.

Повно та всебічно зясувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну представника ОСОБА_1 адвоката Скиби Людмили Сергіївни залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.