Справа № 513/589/23
Провадження № 2/513/111/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Миргород В.С.,

за участю секретаря судового засідання Аркуши І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст.625 ЦК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:

04 травня 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст.625 ЦК України. В обґрунтування позову позивач зазначив таке.

18 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2008/694-Ф03.7/91, за умовами якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 63 037,00 доларів США, а відповідач зобов`язалася у порядку та на умовах що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит, однак остання належним чином взяті на себе зобов`язання не виконувала, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитом.

23 лютого 2010 року Саратським районним судом Одеської області у справі №2-н-51/10 з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість у розмірі 577 496, 18 грн та судові витрати в розмірі 11 056,80 грн.

Згідно з рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк», шляхом затвердження його в новій редакції.

30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Внаслідок невиконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, яка станом на 23 лютого 2022 року становить 414 327, 63 грн, та складається з суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 85 864,98 грн та суми заборгованості за інфляційними витратами 328 462,65 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість та судові витрати у розмірі 6 214,91 грн.

Заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 12 липня 2023 року позовні вимоги АТ «Сенс Банк» були задоволені; з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» стягнуто заборгованість, розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та пунктів Кредитного договору, за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №2008/694-Ф03.7/91 від 18 квітня 2008 року у розмірі 414 327,63 грн, що складається з суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 85 864,98 грн та з суми заборгованості за інфляційними витратами 328 462,65 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 214,91 грн.

Ухвалою суду від 07 грудня 2023 року заочне рішення суду від 12 липня 2023 року скасовано, а справа призначена до нового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Представник позивача АТ «Сенс Банк», будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, шляхом направлення повідомлення в електронний кабінет юридичної особи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явилась, про розгляд справи в суді повідомлена завчасно, належним чином, виклик відповідача в судове засідання здійснено шляхом направлення за адресою відповідача рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті «Судова влада України», про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило.

Представник відповідача адвокат Огороднік І.М., який також не з`явився у судове засідання, подав суду заяву про розгляд справи у його та відповідача відсутність; вимоги, викладені у заяві про перегляд заочного рішення підтримав у повному обсязі, в якій останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України, у порушення вимог ст. 256 ЦПК України, та нарахування інфляційних з порушенням ч.2 ст. 625 ЦПК України, оскільки останні нараховані не на визначену судовим наказом суму заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того, у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 Верховний Суд зазначав, що наявна у справі довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі№ 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18.

Неявка відповідача в судові засідання є його волевиявленням, проявом дії принципу диспозитивності, який означає (від лат. Dispono - розпоряджатись) надання учаснику справи можливості вільно розпоряджатися своїми правами на власний розсуд (особисто турбуватись про здійснення своїх прав).

У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 зроблено висновок, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним».

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: (…) сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження (…).

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місце знаходження під час провадження справи.

За встановленими у статтях 12, 13 ЦПК України принципами змагальності та диспозитивності, - особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов`язками відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених статтями 43, 49 ЦПК України, але зобов`язана здійснювати їх добросовісно (частина перша статті 44 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що 18 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №2008/694-Ф03.7/91, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 63 037 доларів США, зі сплатою 13,5% процентів річних та комісій, в розмірі і порядку визначених в додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 17 квітня 2033 року (включно), на умовах визначених цим договором. (а.с.7-11).

Відповідно до додаткової угоди №1 від 18 квітня 2008 року про внесення змін до договору кредиту №2008/694-Ф03.7/91, у зв`язку із зміною умов кредитування за вказаним договором, сторони домовились:

п.1.1 з 18 листопада 2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 14% процентів річних та, відповідно зазначити по тексту договору процентну ставку в розмірі 14%;

п.1.2. Викласти п.1.1.1 статті 1 договору в наступній редакції: «Погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, позичальник щомісяця 18 числа сплачує кредитору рівні суми грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за кредитом та процентами, розрахованих на весь строк користування кредитом в сумі 749,56 доларів США 56 центів» (а.с.14-20).

У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань відповідачем утворилась заборгованість за кредитом. 23 лютого 2010 року Саратським районним судом Одеської області у справі №2-н-51/10 з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість у розмірі 577 496, 18 грн та судові витрати в розмірі 11 056,80 грн.

Згідно з рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк», шляхом затвердження його в новій редакції.

30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Згідно з розрахунком вимог Банку, у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №2002/694-Ф03.7/91 від 18 квітня 2008 року за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, виникла заборгованість на загальну суму 414 327, 63 грн, яка складається з суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 85 864,98 грн та суми заборгованості за інфляційними витратами 328 462,65 грн.

За місцем мешкання відповідача 03 квітня 2023 року позивачем АТ «Сенс Банк» направлялась вимога про усунення порушень, тобто про добровільну сплату нею заборгованості, але останньою не прийнято заходів щодо добровільного погашення заборгованості.

Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства, що виникають з кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач мала кредитні зобов`язання перед Банком та з неї, згідно з судовим наказом Саратського районного суду Одеської області від 23 лютого 2010 року стягнуто заборгованість за невиконання цих кредитних зобов`язань.

З огляду на те, що ОСОБА_1 порушила кредитні зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, згідно з вимогами ст.625 ЦК України.

Разом із тим, представником відповідача ОСОБА_2 у заяві про перегляд заочного рішення суду, викладені вимоги якої він підтримав у поданій заяві від 03 червня 2024 року, заявлено про застосування строку позовної давності відносно заявлених до відповідача вимог та про нарахування інфляційних з порушенням ч.2 ст. 625 ЦПК України.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Пунктом 1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст. 256 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України ).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних. Стягнення 3% річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 у справі №908/1394/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 642/493/17-ц та від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК на суму основного боргу, який відповідачем не сплачено, загалом частково заявлено у межах строку позовної давності, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України.

При цьому, суд бере до уваги, що позов, відповідно до дати на конверті, направлено до суду 24 квітня 2023 року. Позивачем стягується заборгованість з відповідача за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року. Враховуючи дату направлення позову до суду, позовна давність повинна обчислюватися з 24 квітня 2020 року.

З врахування наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача за період з 24 квітня 2020 року (три роки, що передували дню пред`явлення позову) по 23 лютого 2022 року (в межах заявлених вимог) 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 31 801,84 грн та інфляційних втрат у розмірі 104 276,59 грн, загалом 136 078,43 грн:

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період розрахунку: з 24 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року 670 днів

[Проценти] = 577 496,18 грн (сума боргу) х 3% (процентна ставка) / 100% х 670 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 31 801,84 грн.

Розрахунок інфляційних втрат (інфляційного збільшення):

[Інфляційні нарахування] = 577 496,18 грн (сума боргу) х 100,80% х 100,30 % х 100,20 % х 99,40% х 99,80% х 100,50% х 101,00% х 101,30% х 100,90% х 101,30 % х 101,00 % х 101,70% х 100,70 % х 101,30% х 100,20% х 100,10 % х 99,80% х 101,20% х 100,90% х 100,80% х 100,60% х 101,30% х 101,60% (індекс інфляції)/100% - 577 496,18 грн (сума боргу) = 104 276,59 грн.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 2050,92 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог та з урахуванням вимог позивача про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 6 214,91 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за ст. 625 ЦК України задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», 03150, м.Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, , заборгованість, розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за невиконання зобов`язань за кредитним договором №2008/694-Ф03.7/91 від 18 квітня 2008 року, за період з 24 квітня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 136 078,43 грн (сто тридцять шість тисяч сімдесят вісім грн 43к.) та складається з суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість - 31 801,84 грн та з суми заборгованості за інфляційними витратами - 104 276,59 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», 03150, м.Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, , витрати зі сплати судового збору у розмірі 2050,92 грн (дві тисячі п`ятдесят грн 92 к.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 09 липня 2024 року.

Суддя В. С. Миргород