Дата документу 02.07.2024 Справа № 331/657/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 331/657/22 Головуючий у І інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/598/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Мухіної Людмили Сергіївни на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Четверта запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Четверта запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно.

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вищевказане майно померлий ОСОБА_6 прийняв у спадщину після своїх батьків: ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте не оформив своїх спадкових прав.

ОСОБА_3 зазначала, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є: вона, її сестра ОСОБА_4 та їхня мати - ОСОБА_5 , які 13.12.2012 звернулись із заявами про прийняття спадщини до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори, нотаріусом якої заведено спадкову справу № 421/2012.

У подальшому всі спадкоємці звернулись до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори щодо видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_6 , проте отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2016 у зв`язку зі зміною частки всіх співвласників внаслідок поділу домоволодіння, а також ненадання спадкоємцями документів, що посвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_6 на частину вищевказаного домоволодіння.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на 43/150 частин спадкового майна в домоволодінні, що складається з 2 жилих будинків: літ. А та літ. Г, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті батька - ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2022 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 43/150 частин домоволодіння, що складається з 2 жилих будинків: літ. А та літ. Г, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті батька - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 741,03 грн судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, особи, які не брали участі у справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Мухіної Л.С., подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи, просять змінити рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2022 року в частині визначення кола спадкоємців після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Визначити частку, належну ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті її батька - ОСОБА_6 в розмірі 43/300 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з двох жилих будинків: літ. А та літ. Г з надвірними побудовами. Також просили стягнути ОСОБА_3 на їх користь судові витрати зі сплати судового збору в розмірі по 1111,55 грн на кожного та правничої допомоги в розмірі 3000 грн на кожного.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Мухіної Л.С. зазначають, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про їх права та інтереси, оскільки у цій справі визнано право власності позивача на частину будинку, спадкоємцем частини якого була у т.ч. ОСОБА_9 , спадщину після смерті якої прийняти її дочка - ОСОБА_1 та чоловік - ОСОБА_2 . Проте суд першої інстанції не залучив їх до участі у розгляді справи та не встановив дійсних обставин справи.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2024 року витребувано у Четвертої запорізької державної нотаріальної контори копії спадкових справ:

- після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (спадкова справа № 577/2005);

- після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (спадкова справа № 190/2013).

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Мухіна Л.С. наполягала на задоволенні апеляційної скарги, зміні рішення суду першої інстанції.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Мульченко Є.В. не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, висловив позицію про обов`язковість вирішення спору за участі скаржників, які не брали участі в розгляді справи в суді першої інстанції. Також просив зменшити суму витрат на правову допомогу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства. Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому, враховуючи клопотання скаржниці про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначених норм процесуального законодавства право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі, якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що вирішення питання, чи стосується рішення суду першої інстанції прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, є першорядним завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача або незалучення належного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач визначила відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посилаючись на те, що всі троє є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 , який був єдиним спадкоємцем після своїх батьків: ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте не оформив своїх спадкових прав.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 18.03.1985 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 18.03.1985.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 21.08.2012.

20.08.2012 відкрилась спадщина після померлого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який на день смерті був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

13.12.2012 до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 подали заяви про прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 чоловіка та батька - ОСОБА_6 , зареєстровані за № 1172, № 1173 та № 1174, і заведено спадкову справу № 421/2012.

У своїх заявах про прийняття спадщини ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 зазначили такий склад спадкового майна: частина домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого був його син - ОСОБА_6 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав; частина домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої був її син - ОСОБА_6 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав.

18.10.2016 до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори звернулись ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 з питання видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка та батька - ОСОБА_6 на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2016, державний нотаріус Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. відмовив ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка та батька - ОСОБА_6 , на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 було відмовлено, у зв`язку зі зміною часток співвласників та об`єкта та ненаданням спадкоємцями документів, що посвідчують право власності спадкодавця на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані згідно з нормами чинного законодавства України.

З матеріалів спадкової справи № 421/2012 вбачається, що 17.10.2016 спадкоємцям надана відповідь ТОВ «ЗМБТІ» за вих. № 8361 від 03.08.2016 з копіями правовстановлювальних документів з матеріалів інвентаризаційної справи на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: свідоцтво № НОМЕР_3 про право особистої власності на домоволодіння, видане Міськжитлокомунуправлінням виконкому Запорізької міської Ради народних депутатів 29.01.1990, свідоцтво № НОМЕР_4 про право особистої власності на домоволодіння, видане Міськжитлокомунуправлінням виконкому Запорізької міської Ради народних депутатів 29.01.1990, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Четвертою запорізькою державною нотаріальною контрою 30.06.2004 № 3-788, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно 05.07.2004 р. номер витягу: 4041587, рішення Місцевого Жовтневого суду м. Запоріжжя 20.01.2004 справа № 2-970/04, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно 15.07.2004 номер витягу: 4151092, а також висновок ЗМБТІ від 23.09.1997, рішення реєстратора 12.11.2007 вих. № 1457.

Відповідно до наданої копії рішення реєстратора від 12.11.2007 вих. № 1457 вбачається, що за померлим ОСОБА_7 зареєстровано право власності на 1/4 частину домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Запорізьким МЖКУ 29.01.1990 № 114, за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на 17/50 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Запорізьким МЖКУ 29.01.1990 № 111.

Вказане домоволодіння складалося з трьох жилих будинків: літ. А, літ. Б. літ. Г. За матеріалами технічної інвентаризації від 23.09.1997 із домоволодіння АДРЕСА_1 було виділено жилий будинок літ. Б, як самостійний об`єкт нерухомості, якому присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 (, на підставі розпорядження Жовтневої райадміністрацїї № 742 від 31.07.1996.

Таким чином, за адресою АДРЕСА_1 утворився новий об`єкт нерухомості - домоволодіння, що складається з двох жилих будинків: літ. А та літ. Г.

Внаслідок поділу домоволодіння змінилися частки всіх співвласників. У зв`язку зі зміною часток співвласників та об`єкта ОП ЗМБТІ підготовлено висновок від 23.09.1997, згідно з яким померлому ОСОБА_7 належить 9/25 частин, ОСОБА_8 належить 1/2 частина домоволодіння, що складається з двох жилих будинків: літ. А та літ. Г.

Вищевказані факти встановлені рішенням місцевого Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2004. Право власності на вказані частки домоволодіння в ОП ЗМБТІ за померлими не зареєстровані.

Крім того, за інформацією Запорізького обласного державного нотаріального архіву, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , свідоцтво про право на спадщину за законом видано на ім`я ОСОБА_8 - дружини, ОСОБА_6 - сина, ОСОБА_9 - доньки.

Згідно зі спадковою справою, заведеною після смерті ОСОБА_8 , спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 , якій були ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (а.с. 193-208).

Спадкоємцями ОСОБА_9 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_11 (а.с. 209-252)

Отже, пред`явлені у цій справі позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків скаржників: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , можуть вплинути на розмір їх частки у спадщині та не можуть бути розглянуті судом у спорі, в якому їх не було залучено відповідачами (співвідповідачами), оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не заявляла клопотань про залучення до участі у справі інших осіб як співвідповідів.

Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

За загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість незалучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішення цього спору безпосередньо впливає на права та інтереси скаржників, як спадкоємців ОСОБА_9 , яка прийняла спадщину після померлого батька, ОСОБА_7 , та матері, ОСОБА_8 , і які не були залучені до участі у справі, що є безумовною та самостійною підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 .

При цьому, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з таким позовом до належного кола відповідачів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшов висновку про те, що судове рішення безпосередньо стосується прав та інтересів ОСОБА_12 та ОСОБА_2 , які не були залучені до участі у справі в якості відповідачів, що є порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Питання про склад осіб, які беруть участь у справі, судом першої інстанції вирішено не було, а суд апеляційної інстанції позбавлений такої процесуальної можливості, внаслідок чого у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18)(офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf ).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 706/199/22 (провадження № 61-9325ск22).

В обґрунтування витрат на правову допомогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Мухіної Л.С. надали суду докази, які бере до уваги колегія суддів під час визначення розміру витрат скаржників на правову допомогу: договір про надання правничої допомоги від 20.12.2023, укладений ОСОБА_1 та адвокатом Мухіною Л.С., договір про надання правничої допомоги від 20.12.2023, укладений ОСОБА_2 та адвокатом Мухіною Л.С., угоду про оплату послуг адвоката / додаткова угода № 3 до договору про надання правової допомоги від 20.12.2023, предметом якої є підготовка та складання апеляційної скарги на рішення Жовтневого районом суду м. Запоріжжя у справі № 331/657/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10 та ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Цією угодою сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги складає: консультація адвоката - 500 грн; складання позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги - 5000 грн; складання адвокатських запитів - до 500 грн; складання клопотань, заяв та інших письмових документів - до 500 грн; ознайомлення з матеріалами справи - від 1000 грн; участь у судових засіданнях незалежно від тривалості - 2000 грн. Також надано аналогічну угоду, укладену з ОСОБА_2 (а.с. 162-165)

Крім того, апеляційний суд враховує клопотання представника позивача про зменшення витрат на правничу допомогу, заявлене в судовому засіданні 02.07.2024.

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, враховуючи подання однієї апеляційної скарги в інтересах двох скаржників, яку задоволено частково, участь адвоката у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції та, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи заперечення представника позивача проти розміру витрат на правову допомогу, сплачених скаржниками, колегія суддів вважає, що сума відшкодування на правову допомогу в 1000 грн для кожного зі скаржників повною мірою відповідатиме принципам розумності та співмірності, забезпечить баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені ОСОБА_12 та ОСОБА_2 під час розгляду справи в апеляційному суді: у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, в розмірі по 1111,55 грн кожному, які слід стягнути з позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Мухіної Людмили Сергіївни - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2022 року - скасувати. Прийняти у цій справі нову постанову, якою:

«В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Четверта запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно - відмовити.»

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі, 1111 (одна тисяча сто одинадцять) гривень 55 копійок та витрати на правову допомогу, в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі (одна тисяча сто одинадцять) гривень 55 копійок та витрати на правову допомогу, в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: