ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3213/24 Справа № 205/1673/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Бізяєва Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєва Євгенія Олександрівна, Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Є.О., про відкриття виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що 25 вересня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвою Є.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72876030 з примусового виконання виконавчого листа №2/205/2243/2014, виданого 26 серпня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2006 року у розмірі 43501,63 грн.

Вважає, що приватним виконавцем неправомірно та з порушенням вимог чинного законодавства України відкрито виконавче провадження № 72876030, оскільки кінцевою датою строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є 16 червня 2015 року.

З огляду на викладене, просила суд визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Є.О. щодо відкриття виконавчого провадження та скасувати постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 72876030 від 25 вересня 2023 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю підстав для задоволення скарги, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження була прийнята 25 вересня 2023 року за виконавчим документом, пред`явленим до виконання в межах строку, встановленого положеннями ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства. Вказує, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2014 року у справі №205/1673/14ц набрало законної сили 16 червня 2014 року, таким чином кінцевий строк пред`явлення виконавчого листа до виконання є 16 червня 2015 року, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ та пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, а саме встановлено річний строк для стягувачів, таким чином виконавче провадження відкрито з порушення строку, на що суд уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 червня 2014 року у справі № 205/1673/14-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованость за кредитним договором №DNP0RK01560210 від 15 червня 2006 року у розмірі 43501,63 грн., яка складається із: заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 13385,23 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 516,69 грн., пені у розмірі 29599,71 грн.

На підставі рішення суду, Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 26 серпня 2014 року виданий виконавчий лист, який був пред`явлений стягувачем до виконання.

Із копії виконавчого листа вбачається, що виконавчий лист має відмітки про повернення виконавчого листа стягувачу 26 грудня 2014 року на підставі положень ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». 21 грудня 2015 року виконавче провадження закрито на підставі ст. 47 Закону № 606-ХІV (повернення виконавчого документа). 26 грудня 2016 року виконавче провадження закрито на підставі ст. 37 Закону № 1404-VIII. 14 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження № 55155701 та 06 жовтня 2021 року виконавчий документ повернуто без виконання на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

25 вересня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвою Є.О. відкрито виконавче провадження № 72876030 з примусового виконання виконавчого листа №2/205/2243/2014, виданого 26 серпня 2014 року.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, підставою для визнання рішення, дії чи бездіяльності виконавця неправомірними в порядку судового контролю за виконанням судових рішень є порушення державним виконавцем прав учасника виконавчого провадження.

Якщо ж рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені виконавцем відповідно до закону, в межах своїх повноважень і право заявника не було порушено, суд має відмовити в задоволенні скарги.

Згідно з вимогами Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом одного року.

Строки, зазначені в ч.1 ст. 22 Закону № 606-ХІV, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Як вбачається з матеріалів справи, виданий виконавчий лист на підставі якого відкрите виконавче провадження № 55155701 був повернутий стягувачу останній раз 06 жовтня 2021 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ, тобто внаслідок відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Враховуючи, що виконавчий документ був повернутий стягувану, у зв`язку із неможливістю виконання, то строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Таким чином, виходячи із положень ч. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ, із дати повернення виконавчого документу, а саме 06 жовтня 2021 року, строк пред`явлення повторно до виконання є 06 жовтня 2022 року.

Відповідно до п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX визначені Законом України " Про виконавче провадження строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану".

Судом першої інстанції встановлено, що після повернення стягувачу 06 жовтня 2021 року виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ, стягувач звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до приватного виконавця Афанасьєвої Є.О.

На підставі заяви стягувача, приватним виконавцем 25 вересня 2023 року була прийнята постанова про відкриття провадження за виконавчим документом, пред`явленим до виконання в межах строку, встановленого ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ з урахуванням зазначених Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст. 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

Існування ж заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що постанова про відкриття виконавчого провадження була прийнята 25 вересня 2023 року за виконавчим документом, пред`явленим до виконання в межах строку, встановленого ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень цього Закону й при цьому боржником не надано належних та допустимих доказів щодо виконання рішення суду, зокрема погашення заборгованості у добровільному порядку, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV та пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у річний строк, а тому приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з порушення строку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки виконавчий лист неодноразово перебував на виконанні в органах виконавчої служби та 06 жовтня 2021 був повернутий на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ, тобто виконавче провадження було відкрито, строк пред`явлення до виконання переривався, строк для пред`явлення до виконання обчислюється заново після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Аргументи апеляційної скарги про те, що приватним виконавцем порушено строк для прийняття виконавчого документу до виконання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені обставини були предметом розгляду судом першої інстанції, судом надано на ці доводи вичерпну відповідь, а скаржником в свою чергу не доведено вказані обставини належними та допустимими доказами у розумінні норм діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні скарги, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 ст. 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна