Справа № 931/529/24
Провадження № 2/931/212/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 листопада 2024 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Кідиби Т.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Гупалик А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в :

22.07.2024 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЕТАЛОН» через систему "Електронний суд" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивує тим, що 31.10.2022 року між ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» та ОСОБА_2 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АР-3361851), предметом якого є страхування транспортного засобу «ВАЗ 219060», д.н.з. НОМЕР_1 .

17.05.2023 року відбулась ДТП за участю вищевказаного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок якої зазнали механічних пошкоджень як вказаний вище автомобіль, так і автомобіль марки «БМВ Х5», д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.07.2023 року у справі № 161/8246/23 відповідача ( ОСОБА_1 ) було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Власник транспортного засобу, який зазнав механічних пошкоджень, внаслідок ДТП ОСОБА_3 звернулась до страховика ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно зі страховим актом ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» № 1391/01/50/2023/1 від 14.08.2023 року сума виплаченого страхового відшкодування становить 32217,12 грн.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» 32217,12 грн страхового відшкодування в порядку регресу, судовий збір у справі та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 29.07.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача у судове засідання не прибув, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу - судової повістки 23.10.2024 року в кабінет Електронного суду позивача. 31.07.2024 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 та вручення 28.10.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із змісту постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.07.2023 року у справі № 161/8246/23, що набрала законної сили 18.07.2023 року, 17.05.2023 року відбулась ДТП за участю автомобілів «ВАЗ 219060», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та «БМВ Х5», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок якої вказані автомобілі зазнали механічних пошкоджень. ОСОБА_1 визнано винним у спричиненні даної ДТП, відповідно у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення (а.с. 21-23).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 цього Закону).

ОСОБА_3 (власнику автомобіля «БМВ Х5», д.н.з. НОМЕР_2 ) на підставі її заяви від 07.07.2023 року, після проведеної ремонтної калькуляції та з вирахуванням франшизи, страховою компанією ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» відповідно до страхового акту ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» № 1391/01/50/2023/1 від 14.08.2023 року та платіжних інструкцій № 10742 від 14.08.2023 року, № 11177 від 05.09.2023 року було виплачено страхове відшкодування в сумі 32217,12 грн, у зв`язку з настанням страхового випадку ДТП, що відбулась за участю забезпеченого автомобіля «ВАЗ 219060» д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 7, 8, 10 на звороті, 12, 13).

Згідно із полісом АР-3361851 від 31.10.2022 року застрахована цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «ВАЗ 2190», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 9, 17, 18).

Згідно із п.п. 1.4, 1.7 ст. 1 Закону особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом; забезпечений транспортний засіб - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до підп. а) підп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи із зазначеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому, деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Виходячи з положень статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Суд вважає доведеним, що у зв`язку з вчиненням ОСОБА_1 ДТП в стані алкогольного сп`яніння та проведенням ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» потерпілій ОСОБА_3 страхової виплати за полісом № АР-3361851 від 31.10.2022 року, до ПрАТ «СК «Еталон» перейшло право регресної вимоги до відповідача на суму 32217,12 грн.

Варто зауважити, що розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілій стороною відповідача в жодній мірі не оспорювався, на його спростування будь які докази суду не надані, а тому у суду відсутні будь які правові підстави ставити під сумнів надані на його обгрунтування докази.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Еталон» у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 32217,12 грн.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано ордер, договір про надання професійної правничої допомоги № б/н від 28.06.2023 року, укладений між АО «Дісп`ютс» та ПрАТ «СК «Еталон» та додаткову году № 1 від 24.07.2023 року до нього, відповідно до якого вартість послуг з надання правничої допомоги у спорах, ціна позову в яких становить від 20000 грн до 39999 грн складає 10000 грн. (а.с. 24-28).

До своєї позовної заяви представник ПрАТ «СК «Еталон» також долучає клопотання про стягнення (розподіл) судових витрат (фіксованого в угоді розміру гонорару) в сумі 10000 грн, зі змісту якого слідує, що у вартість послуг з надання правничої допомоги в суді першої інстанції включається: надання консультацій 1 год., підготовка та подання позову 4 год. (а.с. 14-16).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн є неспівмірною із ціною позову, складністю справи та виконаними роботами.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що з огляду на складність справи та наявні у ній матеріали (усі докази були в розпорядженні позивача та не потребували додаткового збирання/витребування), зміст та обсяг процесуальних документів, суд вважає завищеним розмір витрат, заявлених до стягнення за надання послуг з консультації та складання позовної заяви.

Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява не є складною та не потребує особливих затрат часу на її складання фахівцем в галузі права.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відтак, суд вважає, що обґрунтованими та співмірними в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Як встановлено судом, при зверненні до суду з даним позовом через систему «Електронний суд» ПрАТ «СК «Еталон» було сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн, попри те, що у відповідності ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» до подання даного процесуального документу в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Тобто, подаючи позов через систему «Електронний суд» позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 2422,40 грн, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають стягненню з відповідача.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне повернути ПрАТ «СК «Еталон» 605,60 грн (3028 грн. 2422,40 грн.) судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-83, 133, 137, 141, 142, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 627, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст.1, 2, 38 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» в порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 32217 (тридцять дві тисячі двісті сімнадцять) грн 12 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» 6000 (шість тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Повернути Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Еталон» () з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп., що був сплачений згідно з платіжною інструкцією в національній валюті № 1003 від 18.07.2024 року в АКБ «Індустріалбанк» на загальну суму 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Гарматна, буд.8, прим.6, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія та номер паспорта - невідомо.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба