ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 682/1560/24

Провадження № 22-ц/4820/2090/24

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

розглянувши в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 682/1560/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Підодвірним Тарасом Івановичем, на заочне рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами поданої апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

В червні 2024 року ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 100129567 у розмірі 56 911 грн 50 коп, з яких: 15 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 41 161 грн 50 коп - заборгованість за відсотками та 750 грн заборгованість за комісією; за кредитним договором № 5654637 у розмірі 28 509 грн 60 коп, з яких: 6 160 грн заборгованість за основною сумою боргу, 20 949 грн 60 коп сума заборгованості за відсотками та 1 400 грн заборгованість за комісією, а всього 85 421 грн 10 коп та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 06 серпня 2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 100129567. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний, зокрема, через сайт ТОВ «Мілоан» та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, передбачені договором.

Окрім того, 15 червня 2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5654637. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та доступний через сайт ТОВ «Мілоан» та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, передбачені договором.

Таким чином, кредитні договори були укладені в електронній формі та підписані ОСОБА_1 електронним підписом, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на відповідний номер мобільного телефону відповідачки вказаного у договорах, отже сторонами, були узгоджені всі умови кредитних договорів, шляхом проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, тобто коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису.

Відповідачка належним чином не виконувала взятті на себе зобов`язання.

28 листопада 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28112023, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Мілоан`права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Згідно із реєстром боржників від 28 листопада 2023 року до договору факторингу №28112023 від 28.11.2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 28509,60 грн за кредитним договором № 5654637, яка складається із: 6160 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20949,60 грн - сума заборгованості за відсотками; 1400,00 грн - сума заборгованості за комісією, а також на суму 56 911,50 грн за кредитним договором № 100129567, яка складається із: 15000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 41 161,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 750,00 грн - сума заборгованості за комісією.

З огляду на викладені обставини ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вказаними договорами у загальному розмірі 85 421 грн 10 коп та судові витрати.

Заочним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2024 року, позов задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 100129567 від 06.08.2023 року у розмірі 56911,50 грн, з яких: 15000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 41161,50 грн - сума заборгованості за відсотками, 750 грн - заборгованість за комісією, заборгованість за кредитним договором № 5654637 від 15.06.2023 року у розмірі 28 509,60 грн, з яких: 6 160 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 949,60 грн - сума заборгованості за відсотками, 1400 грн - заборгованість за комісією, судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Підодвірний Т.І. подали апеляційну скаргу, посилаються на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Так представник апелянтки посилається, що позивачем не доведено факт укладання з відповідачкою кредитних договорів та узгодження їх істотних умов. Так, позивачем направлено до суду роздруківку невідомого походження, яку останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір від 06.08.2023 року № 100129567, від 15.06.2023 року № 5654637. В той же час, у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. Отже, матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 06.08.2023 року № 100129567, від 15.06.2023 року № 5654637 відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. А тому, якщо позивач вважає, що Відповідач отримував одноразовий ідентифікатор, використовував його для укладення кредитного договору, всі ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, наприклад інформацією від мобільного оператора про належність номера телефону саме Відповідачеві, підтвердження направлення смс-повідомлення на цей номер, докази, що саме Відповідач реєструвалась в ЕС «кредиторів» Позивачем також надані не були, як і не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації. В той же час, позивач не надає жодного доказу, який би дозволив достовірно з`ясувати обставини нібито укладення кредитного договору. Крім того, судом не прийнято до уваги на той факт, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу нібито отримання Відповідачем коштів від «первісних кредиторів», а тому навіть якщо кредитні договори були підписані сторонами, але кошти позичальникові не надані, такий договір є неукладеним. Тільки фінансовий документ про отримання коштів є умовою його укладення, а значить і правовою підставою для позичальника щодо повернення коштів. Належними доказами, які підтверджують перерахування Відповідачу певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Не надано позивачем і банківські виписки з рахунків позичальника, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її представник адвокат Підодвірний Т.І. просять заочне рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 06 серпня 2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 100129567, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання нею одноразового ідентифікатора F95072.

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на сайті кредитодавця за посиланням : http://tengo.ua/s/documents.

Підписанням цього договору/акцепту, сторони погодили, що позичальник укладає кредитний договір.

Відповідно до п 1.2. Договору про надання споживчого кредиту № 100129567 від 06 серпня 2023 року ТОВ «Мілоан» надає позичальнику кредит в розмірі 15000,00 грн.

Пунктом 1.3 цього договору передбачено надання кредиту строком на 97 днів з 06.08.2023 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. При цьому визначено, що пільговий період становить 7 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 13.08.2023 року, поточний період становить 90 днів, що настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 11.11.2023 року.

Відповідно до п. 1.4 договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 13.08.2023 року, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 11.11.2023 року (останнього дня строку кредитування).

Підпунктом 1.5.1 договору встановлена комісія за надання кредиту: 750,00 грн. яка нараховується за ставкою 5 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 661,50 грн, які нараховуються за ставкою 0,63 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п.п. 1.5.2 договору).

Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 40500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.п 1.5.3 договору).

Згідно з п. 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються ТзОВ «Мілоан» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.

Відповідно до п.п. 3.3.2 договору кредиту позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п 1.1 - 1.5 та п. 2.4 договору (повернення кредиту та сплата винагороди).

За розрахунком заборгованості за кредитним договором № 100129567 від 06.08.2023 року за період з 28.11.2023 року по 30.04.2024 року, складеного позивачем, ОСОБА_1 , має заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 56911,50 грн, з яких: 15000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 41161,50 грн - сума заборгованості за відсотками, 750 грн - заборгованість за комісією.

Крім того, 15 червня 2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 5654637, який також був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання нею одноразового ідентифікатора R11546.

Відповідно до п. 1.2. договору про надання споживчого кредиту № 5654637 від 15.06.2023 року ТОВ «Мілоан» надало позичальнику кредит в розмірі 14000,00 грн.

Пунктом 1.3 цього договору передбачено надання кредиту строком на 95 днів з 15.06.2023 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів.

Підпунктом 1.3.1 визначено, що пільговий період становить 5 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 20.06.2023 року (рекомендована дата платежу). Поточний період становить 90 днів, що настає з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 18.09.2023 року (дата остаточного погашення заборгованості) (п.п. 1.3.2 договору).

Відповідно до п. 1.4 договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 20.06.2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 18.09.2023 року (останнього дня строку кредитування).

Підпунктом 1.5.1 договору встановлена комісія за надання кредиту: 1400,00 грн. яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду:1050,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п.п. 1.5.2 договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 37800,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.п 1.5.3 договору).

Згідно з п. 2.1. кредитного договору кредитні кошти надаються ТОВ «Мілоан» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.

За п.п. 3.3.2 договору кредиту позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п 1.1 - 1.5 та п. 2.4 договору (повернення кредиту та сплата винагороди).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного позивачем, ОСОБА_1 має кредитну заборгованість за кредитним договором № 5654637, у розмірі 28509,60 грн, з яких: 6160 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20949,60 грн - сума заборгованості за відсотками; 1400,00 грн - сума заборгованості за комісією.

28 листопада 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28112023, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Згідно із реєстром боржників від 28 листопада 2023 року до договору факторингу №28112023 від 28.11.2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 56 911,50 грн за кредитним договором № 100129567,

Згідно із реєстром боржників від 28 листопада 2023 року до договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 56 911,50 грн за кредитним договором № 100129567, яка складається із: 15000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 41 161,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 750,00 грн - сума заборгованості за комісією та на суму 28509,60 грн за кредитним договором № 5654637, яка складається із: 6160 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20949,60 грн - сума заборгованості за відсотками; 1400,00 грн - сума заборгованості за комісією, що підтверджується витягом із Реєстру прав вимоги №1 до відповідного договору факторингу.

Звертаючись до суду з позовом ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилалася, що до товариства як нового кредитора перейшли права первісного кредитора щодо укладених договорів, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 85 421 грн 10 коп.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що строк виконання зобов`язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, а тому заявлені позивачем вимоги щодо стягнення заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню, однак вказані висновки частково не відповідають обставинам справи.

За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 100129567 та кредитний договір № 5654637, оскільки наявні у справі договори, містять всі реквізити сторін, зокрема повну інформацію щодо позичальника ОСОБА_1 та підписані електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що і було встановлено як судом першої так і апеляційної інстанції.

Таким чином, кредитні договори, на укладеність яких посилався позивач, як на підставу своїх вимог про стягнення коштів, були укладені дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписані накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», тому прирівнюються до укладених в письмовій формі.

Таким чином, позивачем надано докази того, що наявні в матеріалах справи Договори створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та підписані електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою, з повною ідентифікацією підписантів договору, що є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Відтак висновок суду першої інстанції щодо укладення між первісним кредитором та позичальником кредитних договорів є вірним, проте висновок суду про доведеність позивачем факту отримання коштів позичальником не відповідає встановленим обставинам справи, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження отримання коштів позичальником.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

На підтвердження обставин перерахування грошових коштів відповідачу за вказаними кредитними договорами та наявності у неї боргу за цими договорами позивач не надав ні платіжного доручення, ні жодних квитанції про зарахування коштів на платіжну картку позичальника, яка була вказана у підписаних кредитних договорах, ні інших банківських документів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність належних і допустимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів за кредитними договорами в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», крім того, в ході розгляду справи відповідачка заперечувала факт перерахування їй коштів, а позивачем цей факт залишився недоведеним.

За приписами п.п. 3, 6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п. 5.4 цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 року №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Також, відповідно до пункту 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року, № 75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як особові рахунки та виписки з них. Відповідно до п. 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Позовна заява ТзОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» не містить посилання на докази, які б підтвердили ту обставину, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, в який спосіб - готівкою чи на кредитну картку, та в подальшому порушила обов`язок їх повернення, а також сплати процентів, тобто не виконувала або неналежним чином виконував умови договору.

Оцінюючи розрахунок заборгованості за договором, колегія суддів зауважує, що останній не є належним та достатнім доказом з огляду на вимоги ч. 1 ст. 77 ЦПК України, оскільки належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є саме первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

При цьому, за наявності заперечень відповідача про отримання кредитних коштів, лише за первинними документи, які оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» можливо встановити те перевірити факт отримання кредитних коштів, повернення позичальник частини отриманого кредиту та безпосередньо визначати наявність заборгованості по кредиту та її розмір.

З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог, позивач не надав суду виписки з особового рахунку відповідача, доказів надання відповідачу кредитних коштів в спосіб, визначений у кредитних договорах, а розрахунок заборгованості не відображає в повній мірі розмір нарахованої заборгованості, тому суд першої інстанції помилково вважав його належним доказом, таким він не є, оскільки не підтверджує здійснення відповідачем фінансових операцій, тому колегія суддів доходить висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредитних коштів та відповідно наявність заборгованості по кредиту у розмірі, вказаному у розрахунку.

Такий висновок також узгоджується з постановою Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі №161/16891/15.

З урахуванням обставин встановлених судом апеляційної інстанції висновки суду щодо укладення кредитних договорів, відповідають обставинам справи, однак не відповідають встановленим обставинам справи висновки суду щодо доведеності перерахування коштів позичальнику, у зв`язку з цим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Підодвірним Тарасом Івановичем задовольнити.

Заочне рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 4 542 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова