Житомирський апеляційний суд
Категорія 58 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/12936/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив визнати недостовірною інформацією, поширеною ОСОБА_2 , а саме:

- «…у зв`язку з виявленням фактів систематичного порушення вимог чинного законодавства сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_1 під час подачі за допомогою електронних сервісів Держгеокадастру заяв щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки…»; «… ОСОБА_1 … спричиняє додаткове навантаження та чинить тиск на державних кадастрових реєстраторів Відділу 1…»;

- зобов`язати позивача протягом 10 днів з дня вступу рішення в законну силу спростувати вищезазначену недостовірну інформацію у такий же спосіб, як вона була поширена шляхом надіслання листа до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Кваліфікаційної комісії по видачі та анулюванні кваліфікаційного сертифіката інженера землевпорядника та інженера-геодезиста;

- стягнути із відповідача на його користь 100 000,00 грн моральної шкоди.

Позов мотивувався тим, що ОСОБА_2 , виконуючи обов`язки начальника Держгеокадастру у Житомирській області, у листі від 26 грудня 2022 року до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Кваліфікаційної комісії по видачі та анулюванні кваліфікаційного сертифіката інженера землевпорядника та інженера-геодезиста поширила про нього, як інженера-землевпорядника вищезазначену недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності та завдає шкоди честі, гідності і діловій репутації позивача та порушує його право на недоторканність ділової репутації. Порушення відповідачем прав позивача завдало йому душевних страждань чим заподіяно моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2024 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу. в якій просить його скасувати, а справу направити до іншого суду за встановленою підсудністю.

Зазначає, що рішення є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, зокрема статей 51, 179 ЦПК України.

Крім того, суд не надав йому законної можливості скористатися правом на відповідь на відзив, викласти свої доводи з наданням додаткових доказів щодо спростування інформації, викладеній Відповідачем у відзиві на позовну заяву, прийнявши рішення до сплину часу на відповідь на відзив. Також не було розглянуто його заяву від 06 березня 2024 року про заміну належного відповідача, яка була вчасно подана відповідно до ухвали суду.

У поданому відзиві, ОСОБА_2 не погоджуючись з доводами апеляційної скарги щодо обставин викладених у ній, просить відмовити у її задоволенні.

ОСОБА_1 подав відповідь на відзив де зазначив, що у зв`язку з порушенням процесуальних норм просить не брати його до уваги при розгляді справи та задовільнити позов відповідно до його позовних вимог.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають доводам скарги.

Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у її відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що у листі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 26 грудня 2022 року, за підписом виконуючої обов`язки начальника ОСОБА_2 , який було направлено до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Кваліфікаційної комісії по видачі та анулюванню кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника та інженера-геодезиста, викладено критичну оцінку певних фактів і недоліків у роботі позивача і останнім не надано доказів про те, що вказана інформація не відповідає дійсності. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази завдання ОСОБА_2 шкоди особистим немайновим правам ОСОБА_1 . Крім того, належним відповідачем по справі має бути юридична особа, де працює ОСОБА_2 , яка підписала вказаного листа, виконуючи обов`язки начальника установи. Клопотань про заміну відповідача позивачем не заявлено.

Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження своїх поглядів, одержання і передання інформації та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Частинами 1 та 2 статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі постанови Пленуму) судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Згідно пункту 4 постанови Пленуму судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункт 19 постанови Пленуму ).

Згідно частини 2 статті 302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

За змістом абзацу першого частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі рішення Кваліфікаційної комісії від 01 жовтня 2015 року № 9 видано Кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 012885 від 05 жовтня 2015 року, що підтверджується його копією, долученою до позову (а.с.13).

Установлено, що на адресу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та Кваліфікаційної комісії по видачі та анулюванню кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника та інженера-геодезиста був направлений лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 26 грудня 2022 року №21-6-0.2-3180/2-22, за підписом виконуючої обов`язки начальника ОСОБА_2 .

Відповідно до копії, яка міститься у справі, зміст вказаного листа, що стосується позивача, наступний: «Згідно статті 66 Закону України «Про землеустрій» (далі Закон), Кваліфікаційна комісія здійснює контроль за якістю професійної підготовки сертифікованих інженерів-землевпорядників. Відповідно до статті 68 Закону, особи, винні в порушенні законодавства у сфері землеустрою, несуть відповідальність згідно із законом.

Із врахуванням вищезазначеного та у зв`язку з виявленням фактів систематичного порушення вимог чинного законодавства сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_1 під час подачі за допомогою електронних сервісів Держгеокадастру заяв щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки інформована наступне.

У період з 26 липня 2002 року по 05 жовтня 2022 року сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_1 були подані наступні повідомлення про виявлення технічних помилок у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0561 (далі Повідомлення): від 26 липня 2022 року №ЗВ-022, від 05 серпня 2022 року №ЗВ-022, від 18 серпня 2022 року №ЗВ-022, від 22 вересня 2022 року №ЗВ-022 та від 05 жовтня 2022 року №ЗВ-022.

Згідно вказаних вище повідомлень, метою їх подачі було внесення виправлених відомостей щодо форми власності земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0561 та виправлення відомостей про її власників (користувачів).

За результатами розгляду відповідних заяв щодо внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0561, державними кадастровими реєстраторами були прийняті рішення про відмови у внесенні виправлених відомостей у зв`язку з виявленням програмним забезпеченням ведення Державного земельного кадастру (національна кадастрова система) критичної помилки під час перевірки електронного документа, а саме: «[Власники/Користувачі] Земельна ділянка зареєстрована за постановою 1051. Критична.»

Державна реєстрація вказаної вище земельної ділянки в Державному земельному кадастрі здійснена 15 жовтня 2020 року.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Звертаємо Вашу увагу, що з 01 січня 2013 державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, у т. ч. на земельні ділянки, здійснюють спеціально уповноважені органи державної реєстрації речових прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За результатами розгляду долученої до Повідомлень документації із землеустрою можна зробити висновок, що сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_1 мав на меті внести зміни до відомостей про земельну ділянку в кадастровим номером :05:000:0561, натомість систематично вибирав невірний тип транзакції.

Крім того, у зв`язку з надходженням доповідної записки Відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі Відділ) від 25 серпня 2022 року №502/459-22 стало відомо, що ОСОБА_1 повторно створює заяви без виправлення попередніх зауважень, спричиняє додаткове навантаження та чинить тиск на державних кадастрових реєстраторів Відділу 1, у зв`язку з чим Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області було змушене звернутись до Головного управління Національної поліції в Житомирській області із відповідною заявою про вчинення злочину від 24 жовтня 2022 року №10-6-0.6-2447/2-22.

Також на підставі інформації Управління Служби безпеки України в Житомирській області Служби безпеки України від 16 листопада 2022 року №57/5/2-1789 стало відомо, що ФОП ОСОБА_1 здійснює топографо-геодезичні вишукування на території Житомирської області без отримання спеціального дозволу, відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей регулювання земельних відносин в умовах воєнного стану» №2247-ІХ. На виявлений факт порушення вказано також у доповідній записці Відділу №1 від 30 листопада 2022 року №1034/459-22, тощо.

Враховуючи вищезазначене, в.о. начальника просила розглянути та, у разі підтвердження вказаних вище фактів, вжити необхідні заходи реагування, у відповідності до статті 39 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (а.с.5-7).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зміст вказаного листа містить критичну оцінку недоліків у роботі позивача і останнім не надано жодних доказів, що вказана інформація не відповідає дійсності, тобто є недостовірною.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, тому колегія суддів вважає, що наявні усі правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не розглянув його заяву про заміну належного відповідача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як убачається із матеріалів справи розгляд позовної заяви був проведений у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (Ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 06 березня 2024 року а.с.26), а заява позивача про заміну належного відповідача надійшла із порушенням встановленого процесуальним законом строку, зокрема, у день ухвалення судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення місцевим судом норм матеріального чи процесуального права при вирішенні даного спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Посилання щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 11 липня 2024 року.