КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року місто Київ

справа № 369/14957/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2024 рокупро залишення скарги без розгляду, постановлену під головуванням судді Скрипник О.Г., у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зобов`язання зняти арешт,-

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2024 року представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області зі скаргою на бездіяльність Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якій просила:

поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги;

зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт, накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ про арешт майна боржника №1518/7, 22 вересня 2010 року, запис №10299048 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з усього майна, належного на праві власності ОСОБА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу скарги.

Скаргу ОСОБА_1 бездіяльність Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що постановивши оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції допустив надмірно формальне тлумачення процесуальної норми щодо строків звернення до суду зі скаргою у порядку розділу VII ЦПК України, чим повністю позбавив заявника гарантованого ст.55 Конституції України та пунктом 1 статті 6 Конвенції права доступу до суду.

Вказувала, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 дізнався про те, що на його майно накладено арешт, лише у липні 2023 року та в межах встановленого цивільним процесуальним законодавством строку ним вживалися заходи щодо зняття арешту з належного йому майна в порядку позовного провадження, а саме подано до Києво-Святошинського районного суду Київської області позов до Вишневого ВДВС про зняття арешту з майна.

Зазначала, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2024 року у справі №369/4878/24, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України та роз`яснено, що він має право звернутись до суду з скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Посилалася на те, що зі змістом постанови Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року у справі №369/4878/24 ОСОБА_1 ознайомився лише 26 серпня 2024 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень та 03 вересня 2024 року, тобто в десятиденний строк з дня, коли заявник ознайомився з постановою, звернувся до суду з даною скаргою.

Вказувала, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримував та/або ознайомлювався з постановою про арешт майна боржника від 22 вересня 2010 року ВДВС Києво-Святошинського РУЮ.

Вважає, що пропущений ОСОБА_1 строк на подачу скарги підлягав поновленню як такий, що пропущений з поважних, не залежних від нього причин.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник заявника апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Вишневий ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Київському ВДВС у м. Полтава перебувало виконавче провадження №18616748 з виконання виконавчого листа №2-35/09, виданого 06 березня 2010 Київським районним судом м. Полтави про вселення ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1 , де ОСОБА_1 є боржником та постановою від 21 травня 2010 року виконавче провадження №18616748 закінчено у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення. Вказане підтверджується листом Київському ВДВС у м. Полтава від 23 січня 2024 року №10425.

З відомостей ізЄдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 05 березня 2024 року внесено запис №10299048 про арешт нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_1 .

Підставою внесення обтяження зазначено:постанова про арешт майна боржника від 22 вересня 2010 року ВДВС Києво-Святошинського РУЮ.

Листом Вишневий ВДВС у Бучанському районі Київської області від 20 грудня 2023 року №61574 повідомив ОСОБА_1 про те, що з відомостей запису №10299048 (підстава: постанова про арешт майна боржника, 1518/7 від 22 вересня 2010 року ВДВС Києво-Святошинського РУЮ) Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майнанеможливо встановити номер виконавчого провадження, при здійснення якого державним виконавцем було накладено арешт. Роз'яснено ОСОБА_1 , що для зняття арешту з нерухомого майна останньому запропоновано звернутись до суду відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

03 вересня 2024 року представник заявникаОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даною скаргою на бездіяльність Вишневоговідділудержавної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Відмовляючи у поновленні строку для подачі скарги та залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся зі скаргою 11вересня 2024 року та оскаржує дії, які тривають з 22 вересня 2010 року, про які йому стало відомо у липні 2023 року, а тому вважав, що заявником пропущено строк для звернення з даною скаргою до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Положеннями статті ст.126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями ст.449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №361/1335/20 зазначено, що судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено залишається без розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, виходячи з вищевикладеного, з'ясування обставин дотримання процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії виконавця має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного/приватного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду.

Відповідно до статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного/приватного виконавця саме на заявника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 01 листопада 2024 року у справі №363/3173/23.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Вишневоговідділудержавної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якій просив поновити йому строк для подання скарги та зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешт, накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ про арешт майна боржника №1518/7, 22 вересня 2010 року, запис №10299048 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з усього майна, належного на праві власності ОСОБА_1 .

Як на підставу для поновлення пропущеного строку на звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Вишневоговідділудержавної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вказував на те, що віндізнався про те, що на його майно накладено арешт, лише у липні 2023 року та в межах встановленого цивільним процесуальним законодавством строку ним вживалися заходи щодо зняття арешту з належного йому майна в порядку позовного провадження, а саме подано до Києво-Святошинського районного суду Київської області позов до Вишневого ВДВС про зняття арешту з майна.

Зазначав, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2024 року у справі №369/4878/24, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України та роз`яснено, що він має право звернутись до суду з скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Посилалася на те, що зі змістом постанови Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року у справі №369/4878/24 вінознайомився лише 26 серпня 2024 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень та 03 вересня 2024 року, тобто в десятиденний строк з дня, коли заявник ознайомився з постановою, звернувся до суду з даною скаргою.

Отже, ОСОБА_1 не заперечується той факт, що він про накладенняарешту на його майно, тобто про порушення його прав, і свобод дізнався у липні 2023 року.

За таких обставин, звернення ОСОБА_1 зіскаргою на бездіяльність Вишневоговідділудержавної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 03 вересня 2024 року, є вчиненим поза межами визначеного чинним законодавством десятиденного строку на оскарження.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 дізнався про те, що на його майно накладено арешт лише у липні 2023 року та в межах встановленого цивільним процесуальним законодавством строку ним вживалися заходи щодо зняття арешту з належного йому майна в порядку позовного провадження, а саме подано до Києво-Святошинського районного суду Київської області позов до Вишневого ВДВС про зняття арешту з майна, колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_1 скористався своїми правами на власний розсуд та обрав спосіб захисту своїх порушених прав шляхом звернення до суду із позовними вимогами про зняття арешту з майна, а не зіскаргою на дії державного виконавця чи органу ВДВС. А тому вказані заявником підстави пропуску строку на звернення з даною скаргою не є поважними.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у справі № 199/9214/15 від 17 квітня 2024 року.

Доказів на підтвердження наявності обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення заявниката пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного оскарження дій виконавця та/або органу ВДВС щодо зняття арешту з його майна суду надано не було.

Враховуючи встановлені обставини відсутності поважних причин пропуску строку на звернення ОСОБА_1 до суду з даною скаргою, суд першої інстанції дійшов вірноговисновку про залишення скарги без розгляду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2024 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника заявникаОСОБА_1 - ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 -ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: