ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 липня 2024 року місто Чернівці справа №713/41/24

провадження №22-з/822/63/24

Чернівецький апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Височанської Н.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Половінкіної Наталії Юріївни, суддів: Литвинюк Ірини Миколаївни, Одинака Олександра Олександровича у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального та морального збитку за пошкоджене майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бандура Володимир Олексійович на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Чернівецького апеляційного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального та морального збитку за пошкоджене майно за поданою апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бандура Володимир Олексійович на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 квітня 2024 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2024 року, у даній справі головуючим суддею (доповідачем) визначено Половінкіну Н.Ю., до колегії включено суддів Литвинюк І.М. та Одинака О.О. (а.с.169).

17 червня 2024 року на адресу Чернівецького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Половінкіної Н.Ю., суддів: Литвинюк І.М. та Одинака О.О.

Подана заява про відвід аргументована тим, що ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 11 червня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Однак, ціна позову складає 300 000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2300 грн.

Посилалася на втрату довіри до Чернівецького апеляційного суду у зв`язку із порушенням процесуальних норм та права на справедливий суд.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 09 липня 2024 року відвід, заявлений ОСОБА_1 суддям Половінкіній Наталії Юріївні , Литвинюк Ірині Миколаївні , Одинаку Олександру Олександровичу , визнати необґрунтованим.

Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Половінкіної Наталії Юріївни, суддів: Литвинюк Ірини Миколаївни, Одинака Олександра Олександровича передано для вирішення у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 липня 2024 року вирішення питання про відвід передано судді Височанській Н.К., яка не входить до складу суду, що розглядає справу.

Перевіривши доводи заяви про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Половінкіної Наталії Юріївни, суддів: Литвинюк Ірини Миколаївни, Одинака Олександра Олександровича вважаю, що підстави для задоволення відводу відсутні, виходячи з наступного.

Нормами ст.ст.36, 37 ЦПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Статтею 39 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити відвід судді.

Частиною 2 ст.40 ЦПК України визначено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Із змісту рішення Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (Заява №33949/02) від 9 листопада 2006 року вбачається: «52. Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки голови В.Л.Г, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, п. 58). 53. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).».

У п.32 рішення у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» від 15 липня 2010 року зазначено, що навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26 жовтня 1984 року, п.26). На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, п.45.

Також, відповідно до змісту п.2.5. Бангалорських принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, що схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 №2006/23:

-Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді;

-Суддя не може бути відсторонений від участі у розгляді справи в тому випадку, коли жодний інший суд не може бути призначений для розгляду даної справи або через терміновий характер справи, коли зволікання в її вирішенні може призвести до серйозної судової помилки.

Перевіряючи заяву про відвід в контексті наведених у ній доводів і мотивів та враховуючи згадані вимоги закону вважаю, що підстав для задоволення відводу немає.

ОСОБА_1 подану заяву про відвід аргументувала тим, що вона втратила довіру до суддів, оскільки справу призначено до розгляду не в загальному порядку з викликом учасників справи, а у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, хоча ціна позову складає 300 000 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2300 грн.

Так, посилання заявниці на упередженість суддів є безпідставними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 1 ст. 369 ЦПК України, передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2024 рік це 3028 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі (300 000 грн.) є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд прийшов до висновку, що вказана справа на підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отож, прийняття колегією суддів ухвали про призначення справи до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи жодним чином не свідчить про їх упередженість в розгляді даної справи, оскільки незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта стаття 36 ЦПК України).

Таким чином, загальна недовіра ОСОБА_1 всьому складу судової колегії, що висловлена нею в якості обґрунтування мотивів відводу не містить конкретних доводів упередженої поведінки суддів.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу судді з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 12 липня 2022 року у справі № № 161/19560/18.

Отож, заявлений відвід колегії суддів ґрунтується лише на особистій суб`єктивній думці заявниці.

Враховуючи відсутність жодних, перелічених у ст.ст. 36-37 ЦПК України, підстав для відведення колегії суддів у складі: головуючого судді Половінкіної Наталії Юріївни, суддів: Литвинюк Ірини Миколаївни, Одинака Олександра Олександровича , від участі в розгляді справи, встановлену заборону втручання в здійснення правосуддя, вплив на суддю у будь-який спосіб, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про відвід колегії суддів і відсутність правових підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.36, 40 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді Половінкіної Наталії Юріївни, суддів: Литвинюк Ірини Миколаївни, Одинака Олександра Олександровича у справі №713/41/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального та морального збитку за пошкоджене майно - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.К. Височанська