ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м.Суми

Справа №583/6459/23

Номер провадження 22-ц/816/1591/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2024 року у складі судді Соколової Н.О., ухваленого в м. Охтирка Сумської області,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 50 000 грн.

Свої доводи мотивувала тим, що ОСОБА_2 є головою ОСББ « М. Хвильового», що обслуговує будинок, в якому вона мешкає. Вважає, що ОСОБА_2 безвідповідально ставиться до своїх службових обов`язків, що проявляється в такому.

Вона особисто не підписувала контракт (договір) про надання послуг мешканцям будинку по АДРЕСА_1 , як мешканець квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає. Відповідачка чинила їй перешкоди для складання актів підтоплення ( залиття водою) її квартири з боку мешканців поверхом вище, акти залиття не складалися ні в 2022, ні в 2023роках.

Також вказує, що на першому поверсі будинку по АДРЕСА_1 , знаходяться магазини та аптека, які орендують приміщення в багатоповерховому будинку і мають сплачувати орендну плату, яка повинна використовуватися на обслуговування будинку і прибудинкової території, ремонт приміщень, облаштування території та інше, однак орендна плата не надходить для витрат на вищевказані потреби, оскільки як пояснила ОСОБА_2 , магазини та аптека не сплачують орендної плати за користування приміщеннями.

На думку позивачки, роботи в будинку, які проводилися в 2022 та 2023 роках, проводилися неякісно, з порушенням встановлених норм. В будинку встановлений лічильник регулювання тепла, проте температура ніколи не регулюється, що призводить до неекономного використання ресурсів і надмірної плати за тепло споживачами.

Крім того вказує, що відповідачкою не надавалися фінансові звіти про оплату працівникам за виконані роботи, а також гроші, які здавали мешканці, не були оформлені належним чином, а просто передавалися «з рук у руки».

Вважає, що кошти використовуються нераціонально, а також малися порушення при розподілі гуманітарної допомоги. На письмові звернення позивачки відповідачка не надала відповіді.

В результаті неправомірних дій відповідачки, їй була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях пережитих нею у зв`язку із необхідністю морально переживати перенесене, емоційним дискомфортом, пов`язаним з тим, що доводиться надалі долати психологічний стрес, який зазнала через протиправні дії відповідачки. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює в сумі 50000 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу 10000 грн.

Не погодившись із рішенням в частині розподілу між сторонами судових витрат, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити відповідачу у відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відшкодування витрат не врахував, що зазначена справа не є складною, не потребувала значної юридичної та технічної роботи представника відповідача, тому рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн не відповідає засадам розумності та справедливості. Вказує на відсутність доказів на підтвердження реальної сплати гонорару адвокату. Також, відповідачем не було доведено, що витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим, не надано детального опису обсягу наданої відповідачу правничої допомоги, акту приймання передачі наданих послуг.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано її заперечень щодо заявлених відповідачем судових витрат.

Відзиву на апеляційну скаргу, позивачем в установлений апеляційним судом строк, подано не було.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч.2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною.

При цьому колегія суддів зазначає, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Суд першої інстанції встановив, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції представник відповідача надав такі докази:

-угоду про надання правничої допомоги від 09 лютого 2024 року, укладену між адвокатом Собиною П.М. та ОСОБА_2 , відповідно до якої адвокат Собина П.М. взяв на себе зобов`язання надати відповідачу за плату правничу допомогу, захист та представництво її інтересів у справі №583/6459/23 з усіх питань без обмеження повноважень. Сторони узгодили, що розрахунок у даній справі проводиться не менше 40% мінімальної заробітної плати за кожну годину роботи та встановлюється відповідно до додатку (а.с. 48);

-додаток до угоди про надання правничої допомоги від 09 лютого 2024 року, підписаної сторонами договору 09 лютого 2024 року, за яким гонорар адвоката Собини П.М. за надання правничої допомоги під час захисту прав та інтересів ОСОБА_2 по цивільній справі №583/6459/23 в Охтирському міськрайонному суду Сумської області становитиме 10000 грн. Гонорар визначається у твердій грошовій сумі та сплачується в такому розмірі незалежно від витраченого часу в суді та витраченого часу на підготовку до судового розгляду. Даний додаток є невід`ємною частиною угоди про надання правничої допомоги. Оплата проводиться в місячний строк, коли рішення набере законної сили (а.с. 490).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність належними та допустимим доказами понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір, а доводи апеляційної скарги позивача в цій частині вважає непереконливими та таким, що суперечать правовим позиціям, викладеним Верховним судом у на наступних постановах.

У постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 (провадження № К/9901/29763/20) касаційний адміністративний суд дійшов такого висновку: «На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст. ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Отже, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду».

Пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Оскільки цивільне, господарське та адміністративне судочинство об`єднані основоположним принципом, що полягає у забезпеченні відшкодування витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, враховуючи те, що процесуальні вимоги до доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу є тотожними для всіх видів судочинства, Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2024 року у справі №372/1704/22 дійшов висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Отже, доводи апеляційної скарги про необхідність подання доказів сплати гонорару адвоката і, як наслідок, відмови у стягненні таких витрат, є помилковими і на увагу не заслуговують.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що адвокат та відповідач при укладенні угоди дійшли згоди про сплату гонорару в місячний строк з моменту набрання рішення законної сіли.

Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання детального опису обсягу наданоїадвокатом правничої допомоги, то слід зазначити, що додатком до угоди визначено фіксований розмір гонорару, що становить 10000 грн.

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19), вказавши, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України,не взяв до уваги заперечення позивача щодо співмірності заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу.

Враховуючи критерії співмірності, реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, ціну позову, незначну ступінь складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами,до 5000 грн 00 коп.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, рішення суду в оскаржуваній частині з підстав, визначених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить змінити, стягнувши з позивача на користь відповідача 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2024 року змінити в частині вирішення питання розподілу між сторонами судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, понесених нею в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов