справа № 756/2680/24
головуючий у суді І інстанції Шевчук А.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (далі - ТОВ «Пологовий будинок «Лелека») про стягнення грошових коштів.

З урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог просила стягнути сплачені грошові кошти у сумі 66 248,31 грн, з яких: 725 грн - вартість ненаданих послуг за Договором №592ВП/09/2021 від 1 вересня 2021 року; 50 169 грн - вартість ненаданих послуг за Договором №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року; 178,10 грн - втрати від інфляції за Договором №592ВП/09/2021 від 1 вересня 2021 року; 40,63 копійки - 3% річних за Договором №592B11/09/2021 від 1 вересня 2021 року; 12 323,98 грн - втрати від інфляції за Договором №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року; 2 811,60 копійок - 3% річних за Договором №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року, а також судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що 1 вересня 2021 року, між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було укладено договір №592ВП/09/2021 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) пакет «Базовий» з 6-13 тижнів - до пологів, відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного обстеження вагітності пацієнта, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги з амбулаторного спостереження вагітності.

Згідно Договору вартість медичної допомоги за ним складає обумовлену суму у розмірі 33 225 грн, що сплачена в повному обсязі, в день підписання Договору 1 вересня 2021 року, проте послуги за вище вказаним Договором були надані не в повному обсязі та згідно розрахунку відповідача до повернення пацієнту розраховано суму у розмірі 725 грн.

Також, 8 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було укладено договір №116Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Стандарт».

На умовах договору Пацієнт мала отримати від Медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів Пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених майбутнім основним договором та додатками до нього.

На виконання п. 2.1 договору Пацієнт здійснила на користь Медичного закладу авансовий платіж згідно з рахунком-фактурою №63578 від 3 вересня 2021 року загальною вартістю: 51 969 грн, що підтверджується чеком № 24209 від 3 вересня 2021 року.

Медичні послуги за вказаними договорами мали надаватись у пологовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з воєнними діями позивач була змушена евакуюватись з міста Києва і дитина була народжена в іншому місці, тож жодних послуг від ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», передбачених договором, вона не отримувала.

30 березня 2022 року позивачем на електронну адресу направлено лист відповідачу про повернення коштів, які були перераховані на рахунок відповідача на виконання умов попереднього договору №265/ПП/11/2021 та коштів, які підлягають поверненню за договором №737/ВП/10/2021.

5 квітня 2022 року отримано відповідь від ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», яким повідомлено про те, що заклад прийняв запит на розірвання договорів.

На час звернення до суду із позовом відповідачем сплачені за договорами кошти не повернуто, незважаючи на неодноразові звернення позивача, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 66 248 грн 31 коп., з яких: 725 грн - вартість ненаданих послуг за Договором №592ВП/09/2021 від 1 вересня 2021 року; 50 169 грн - вартість ненаданих послуг за Договором №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року; 178 грн 10 коп. - втрати від інфляції за Договором №592ВП/09/2021 від 1 вересня 2021 року; 40 грн 63 коп. - 3% річних за Договором №592B11/09/2021 від 1 вересня 2021 року; 12 323 грн 98 коп. - втрати від інфляції за Договором №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року; 2 811 грн 60 коп. - 3% річних за Договором №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 грн 20 коп., частину витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовлено.

У задоволенні заяви ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про розстрочення виконання рішення суду відмовлено.

Не погоджуючись із указаними рішеннями Генеральний директор ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» - Зукін В.Д. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення Оболонського районного судуміста Києва від 15 липня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат та задовольнити клопотання ТОВ «Лелека» від 22 травня 2024 року і розстрочити виконання рішення суду про стягнення коштів у розмірі 50 894 грн на 12 місяців зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 4 241,16 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що положення ст. 617 ЦК України звільняють ТОВ «Лелека» від відповідальності, передбаченою ст. 625 ЦК України у даному випадку.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання відповідачу та/або отримання відповідачем заяв про розірвання договорів спостереження та ведення.

Зазначає, що ТОВ «Лелека» не заперечує отримання 15 лютого 2024 року від позивача досудової вимоги. Тобто, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, у випадку правомірності їх нарахування, могло б здійснюватись після спливу терміну в 5 робочих днів з моменту отримання вимоги від позивача відповідачем, тобто, з 23 лютого 2024 року, однак, позивач вже 23 лютого 2024 року звернулась до суду, а відтак, відсутній період до нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за договорами.

Звертає увагу, що подаючи клопотання про розстрочення виконання рішення, ТОВ «Лелека» посилалось на те, що на даний час ТОВ «Лелека» має велику суму щомісячного кредитного платежу, в т.ч. валютного, та інші зобов`язання, пов`язані із функціонуванням ТОВ «Лелека» і у зв`язку з відсутністю реальної фінансової можливості негайно повернути позивачу всю суму одномоментально і в найближчий час, враховуючи збитковість ТОВ «Лелека» - згідно фінансової звітності за 2023 рік має збиток51 528 000 грн(копія наявна в матеріалах справи), ТОВ «Лелека» не зможе ані сплатити заборгованість позивачу, ані здійснювати свою господарську діяльність (через постійне блокування рахунків) з метою отримання прибутку та погашення боргових зобов`язань.

2 жовтня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравинської Ю.В., в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному суді у розмірі 3 200 грн.

Вказує, що не погоджується з доводами щодо обставин форс-мажору як підставою звільнення відповідача від виконання зобов`язань по оплаті 3% річних та втрат від інфляції, зумовлених (які виникли) саме у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання по поверненню позивачці коштів.

Зазначає, що фактично відповідач обґрунтовує заяву про розстрочення виконання рішення фактом війни та наявністю інших зобов`язань (зокрема, кредитних), які фактично відповідач ставить в пріоритет перед зобов`язаннями перед позивачем, обґрунтовує своє бажання саме розстрочки відсутністю коштів. При цьому відповідач додає велику кількість платіжних документів, з яких слідує, що відповідач має фінансову можливість за один місяць сплачувати по декілька мільйонів за його зобов`язаннями, а тому відповідачем у спосіб надання ним копій платіжних документів не доведено незадовільний фінансовий стан, а скоріше доводиться платіжнаспроможність за його зобов`язаннями.

Вважає, що за відсутності доказів щодо виникнення виключних обставин в розумінні ст. 435 ЦПК України, які б давали підстави для відстрочки виконання рішення суду, судом першої інстанції правомірно було відмовлено у розстроченні виконання рішення.

24 жовтня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення від Генерального директора ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» - Зукіна В.Д. , в яких він вказує, що розмір витрат позивача на правничу допомогу за підготовку відзиву на апеляційну скаргу цілком відповідає сумі у розмірі 1 000 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кравинська Ю.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному суді у розмірі 5 800 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

У частинах першій-третій статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається із апеляційної скарги рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року оскаржується лише в частині стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та відмови у задоволенні заяви ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про розстрочення виконання рішення суду, а тому рішення в частині решти позовних вимог апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 1 вересня 2021 року, між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було укладено договір №592ВП/09/2021 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) пакет «Базовий» з 6-13 тижнів - до пологів, відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного обстеження вагітності пацієнта, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги з амбулаторного спостереження вагітності.

Згідно Договору вартість медичної допомоги за ним складає обумовлену суму у розмірі 33 225 грн, що сплачена в повному обсязі, в день підписання Договору 1 вересня 2021 року, проте послуги за вище вказаним Договором були надані не в повному обсязі та до повернення пацієнту розраховано суму у розмірі 725 грн.

Також, 8 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було укладено договір №116Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Стандарт».

На умовах договору Пацієнт мала отримати від Медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів Пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених майбутнім Основним договором та додатками до нього.

На виконання п. 2.1 договору Пацієнт здійснила на користь Медичного закладу авансовий платіж згідно з рахунком-фактурою №63578 від 3 вересня 2021 року загальною вартістю: 51 969 грн, що підтверджується чеком № 24209 від 3 вересня 2021 року.

Пунктом 11.2 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог п. 8.4 Договору, і діє до остаточного виконання зобов`язань.

Згідно з п. 10.1 Договору, він може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин розірвання Договору. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта, при цьому, пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за Договором сума вартості Договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

У разі розірвання Договору до закінчення терміну його дії за ініціативою пацієнта або медичного закладу, а також внаслідок медичних показань, що свідчать про недоцільність або неможливість надання подальшої медичної допомоги, пацієнту протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту розірвання/припинення Договору повертається сплачена за договором сума вартості медичної допомоги, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Крім того, передбачено, що дія договору припиняється також у разі, якщо неможливість виконати Договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці). В такому випадку пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за Договором сума вартості Договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Позивач зверталася до відповідача з заявами про повернення грошових коштів, оскільки медичні послуги їй надані не були і дитину вона народжувала в іншому пологовому будинку. Як убачається з наявного в матеріалах справи електронного листування сторін, відповідачем підтверджено факт звернення ОСОБА_1 з заявою про повернення коштів до відповідача 30 березня 2022 року. Відповідачем кошти, сплачені за договором, укладеним з ОСОБА_3 , останній не повернуто.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено та який діє на день ухвалення рішення.

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року за № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Задовольняючи вимоги позивача та стягуючи з відповідача на користь позивача 178 грн 10 коп. - втрати від інфляції за Договором №592ВП/09/2021 від 1 вересня 2021 року; 40 грн 63 коп. - 3% річних за Договором №592B11/09/2021 від 1 вересня 2021 року; 12 323 грн 98 коп. - втрати від інфляції за Договором №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року; 2 811 грн 60 коп. - 3% річних за Договором №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року, суд першої інстанції виходив із того, що ст. 617 ЦК України встановлені загальні підстави для звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання. Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язань щодо повернення позивачу грошових коштів, у нього виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Як слідує із направленої відповідачеві заяви ОСОБА_1 та змісту позовної заяви позивачка не вимагала від відповідача виконання зобов`язань щодо надання медичних послуг за договорами №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року та №592ВП/09/2021 від 1 вересня 2021 року. Підставою звернення з цим позовом зазначено, що вона скористалась правом на односторонню відмову від договору, наслідком чого є виникнення зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Відповідний обов`язок щодо повернення коштів обумовлений договорами №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року та №592ВП/09/2021 від 1 вересня 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми.

Безпідставне збереження відповідачем коштів, сплачених позивачем за договорами №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року та №592ВП/09/2021 від 1 вересня 2021 року, які не були виконані в повному обсязі, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст.625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Встановивши, що ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не повернуло ОСОБА_1 за її вимогою сплачені кошти, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу три проценти річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, розмір яких визначений з урахуванням наданих позивачем розрахунків у розмірі 178 грн 10 коп. - втрати від інфляції за Договором №592ВП/09/2021 від 1 вересня 2021 року; 40 грн 63 коп. - 3% річних за Договором №592B11/09/2021 від 1 вересня 2021 року; 12 323 грн 98 коп. - втрати від інфляції за Договором №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року; 2 811 грн 60 коп. - 3% річних за Договором №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року, які відповідачем не спростовуються.

Колегія суддів відхиляє посилання генерального директора ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» Зукіна В.Д. на те, що причиною невиконання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» умов договорів №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року та №592ВП/09/2021 від 1 вересня 2021 рокубули форс-мажорні обставини.

Так, відповідачем надано лист Торгово-промислової палати України, який підтверджує сам факт існування форс-мажорних обставин, які є загальновідомими в Україні. Однак жодних доказів, що внаслідок існування відповідних обставин сторона відповідача була позбавлена можливості здійснити повернення позивачці коштів за договорами №116Р/02/2022 від 8 лютого 2022 року та №592ВП/09/2021 від 1 вересня 2021 рокувнаслідок відмови позивачки від цього договору, матеріали справи не містять.

Стороною відповідача всі доводи апеляційної скарги зводяться до неможливості виконання зобов`язань щодо надання послуг, однак жодних доводів, підтверджених доказами, які підтверджують неможливість повернення грошових коштів, шляхом перерахування на рахунок позивачки, сторона відповідача не наводить.

Таким чином, оскільки позовні вимоги стосуються повернення коштів за сплачені та не надані послуги, а не відповідальності за невиконання договору, такі кошти підлягають поверненню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги щодо відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання сторони відповідача про розстрочення виконання рішення суду та вважає, що судом першої інстанції було правильно відмовлено в його задоволенні з урахуванням наступного.

Так, обґрунтовуючи клопотання про розстрочку виконання рішення суду, відповідач вказував, що у зв`язку з повномасштабним військовим вторгненням російської федерації, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було змушено призупинити свою господарську діяльність, що, у свою чергу, стало причиною виникнення фінансових труднощів підприємства, наявності великих кредитних зобов`язань, які пологовий будинок має щомісяця погашати. Разом з тим, у багатьох судових рішеннях, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» є боржником, проте у відповідача відсутні кошти для їх одночасного виконання на користь стягувачів. При цьому, відповідач робить усе можливе для погашення заборгованості перед позивачем, має намір повністю погасити заборгованість за рішенням суду, проте, як зазначає відповідач, у зв`язку з фінансовою кризою у країні виконання зобов`язання є дещо ускладненим.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Так, відповідачем не надано суду доказів вчинення дій, спрямованих на погашення заборгованості у розмірі, який би відповідав його матеріальному становищу, як і доказів на підтвердження розміру отримуваного доходу тощо.

Суд першої інстанції оцінивши надані заявником докази у їх сукупності і взаємному зв`язку, дійшов правильного висновку про те, що заявник не довів існування правових підстав для відстрочення виконання рішення суду.

Обставини, на які посилається сторона відповідача, не є тими виключними обставинами, що перешкоджають належному виконанню рішення суду або роблять неможливим його виконання протягом дванадцяти місяців.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Так сторона відповідача надала платіжні доручення, фінансову звітність станом на 1 січня 2024 року, які містять виключно певні цифри в певних колонках щодо фінансування і які не підтверджують і не спростовують наявність підстав для розстрочки.

Апеляційний суд наголошує, що усі посилання на зменшення фінансування носять загальний характер і ніяким чином не свідчать про неможливість виконання рішення.

Це ж стосується посилань на непереборні обставини, пов`язаними із військовою агресією РФ, уведенням воєнного стану і обмеженням фінансування, які також носять загальний характер. В матеріалах справи відсутні відомості, що у зв`язку із військовою агресією, робота товариства припинена, як і припинене фінансування чи виплата працівникам заробітку.

Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд звертає увагу, що введення воєнного стану на території України не є перешкодою для діяльності державних підприємств, установ і організацій, за виключенням окупованих територій.

Доводи апеляційної скарги фактично є тотожними доводам клопотання про відстрочення виконання рішення суду, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга генерального директора ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» Зукіна В.Д. підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Як вбачається із відзиву на апеляційну скаргу та з клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, стороною позивача було заявлено до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 800 грн.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина 3 статті 137 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду з відзивом на апеляційну скаргу та з клопотанням, сторона позивача просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 5 800 грн та надала докази на підтвердження понесених витрат.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати на правову допомогу визначаються згідно договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, тобто у розумінні ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У підтвердження понесення витрат на правничу стороною позивача було надано в якості доказів: платіжну інструкцію на суму 3 200 грн; платіжну інструкцію від 17 листопада 2024 року на суму 2 600 грн; докази направлення відповідачу відзиву та клопотання.

Також в матеріалах справи міститься договір № 02/02/2024 про надання правничої допомоги від 2 лютого 2024 року укладений між адвокатом Кравинською Ю.В. та ОСОБА_1 .

Таким чином, стороною позивача підтверджено належними доказами понесені витрати на правничу допомогу у апеляційному суді у розмірі 5 800 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги заперечення сторони відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 800 грн та стягнення 1 000 грн з підстав неспівмірності заявленої до відшкодування суми.

Так, заперечуючи проти стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, стороною відповідача не було заявлено належних та обґрунтованих доводів щодо не співмірності витрат.

Сам по собі воєнний стан не може автоматично означати наявність підстав для звільнення відповідача від сплати витрат на правничу допомогу.

Таким чином, на переконання колегії суддів з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5 800 грн за розгляд справи в апеляційному суді.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 5 800 (п`ять тисяч вісімсот) грн витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2024 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба