Справа № 453/1782/24
№ провадження 2-з/453/30/24
У Х В А Л А

18 жовтня 2024 року Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Курницької В.Я., за участі секретаря судового засідання Бендеш А.І., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Борисова Станіслава Ігоровича - про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в:

Заявник, ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Борисова Станіслава Ігоровича, звернувся до Сколівського районного суду Львівської області з заявою про забезпечення позову, в якій просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 (Сколе) вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації, до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та встановлення факту самостійного догляду; заборонити центрам комплектування та та соціальної підтримки вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації, до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та встановлення факту самостійного догляду.

В обґрунтування заяви покликається на те, що 08 січня 2024 року між подружжям було досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини ОСОБА_3 , укладено договір та п.2.1 зазначеного договору визначено місце постійного проживання дитини з батьком ( АДРЕСА_1 ). Цей факт, додатково підтверджується рішенням Сколівського районного суду Львівської області по справі № 453/117/24 від 09 квітня 2024 року. З січня місяця 2024 року, ОСОБА_2 дома не з`являлась, з дитиною не бачилась і не спілкувалась, жодної участі у вихованні, піклуванні про стан здоров`я, благополуччя, матеріальному забезпеченні не здійснює і взагалі не проявляла інтересу до дитини, участі у житті дитини не приймала і не приймає. Посилається на п. 4 ст. 23 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, згідно з яким для захисту інтересів і благополуччя дитини, особи, як самостійно виховує і доглядає дитину - не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які самостійно виховують та утримують дитину. З метою підтвердження зазначеного факту, 02 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Сколівського районного суду в порядку окремого провадження (справа № 453/1092/24). Рішенням Сколівського районного суду від 15 липня 2024 року, було відмовлено у відкритті провадження. Зазначене рішення було оскаржено до Львівського апеляційного суду. В той же час, під час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, 11 вересня 2024 року Великою Палатою Верховного Суду Справа № 201/5972/22, сформовано нову правову позицію стосовно встановлення факту самостійного догляду, з огляду на що з`явилася необхідність подання позовної заяви до суду в рамках позовного провадження. Зазначає, що заявником отримана повістка №438616 від ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ОСОБА_4 ) про необхідність з`явитися до ТЦК. З аналізу діючого законодавства, вбачається, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці. При цьому особа, яка має право на відстрочку/бронювання, не повинна підлягати призову на військову службу під час мобілізації. ним отримана повістка №438616 від ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ОСОБА_4 ) про необхідність з`явитися до ТЦК. З аналізу діючого законодавства, вбачається, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці. При цьому особа, яка має право на відстрочку/бронювання, не повинна підлягати призову на військову службу під час мобілізації. Якщо заявника буде призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання відстрочки/ бронювання від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим. Таким чином, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 виключно самостійно виховує і доглядає дитину, дитина проживає з ним постійно, а матір з ОСОБА_5 не бачиться, не спілкується, участі у вихованні, піклуванні благополуччі ОСОБА_5 , не приймала і не планує приймати через іншу сім`ю і майбутнє народження дитини від іншого чоловіка, інші особи, зацікавлені у благополуччі ОСОБА_5 , які зможуть виховувати його належним чином - відсутні, призов батька на військову службу, взагалі позбавить дитину - ОСОБА_3 , батьківського піклування і поставить під загрозу життя та здоров`я дитини.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що невжиття заходів до забезпечення позову суттєво ускладнить виконання рішення суду, на думку позивача, існує необхідність у забезпеченні позову. Враховуючи вищевикладене, просить заяву задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та додані до неї письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується , в тому числі, забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та обов`язків.

Як вже встановлено судом вище, фактично позивач аргументуючи підстави для вжиття заходів забезпечення позову посилається на очевидну можливість його мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби у зв`язку з отриманням повістки про виклик до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Суд звертає увагу на те, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (стаття 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, визначенийстаттею 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку".

Заява про забезпечення позову не містить жодних доказів про оскарження рішень районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як і звернення до ТЦК із заявою про надання відстрочки та відмови у її задоволенні.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення у справі, або захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Захід забезпечення позову, про який просить представник заявника, виходить за межі позовних вимог, з якими заявник має намір звернутись до суду (встановлення факту самостійного виховання та догляду дитини), такий спосіб забезпечення позову неспівмірний із предметом позову; зв`язок між таких заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги відсутній, адже такий захід забезпечення позову не може забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення, не доведена. Зокрема, суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець, який самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду, звільняється з військової служби.

Наведені у заяві аргументи не свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З урахуванням зазначеного, у суду відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів заявника, а тому, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Борисова Станіслава Ігоровича - про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви, - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому наявної ухвали суду.

Суддя В.Я.Курницька