Ухвала

21 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 638/18279/23

провадження № 61-13916ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 червня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області, про встановлення факту родинних відносин та факту місця народження,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про встановлення факту родинних відносин та факту місця народження, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є громадянином держави Туркменістан. 27 жовтня 2020 року він отримав посвідчення серії НОМЕР_1 , видане Національною комісією з питань закордонних українців, який підтверджує факт надання особі статусу закордонного українця. Його бабуся - ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Вершино-Кам`янка Новгородківського району (нині - Кропивницького району Кіровоградської області), мала національність «українка». Батьки бабусі також були українцями, про що свідчать виписка про народження брата бабусі ОСОБА_4 та архівна довідка. Приблизно в 1946 році бабуся заявника переїхала до Туркменистану. ІНФОРМАЦІЯ_2 народився батько заявника - ОСОБА_5 в селищі Кенар міста Туркменбаші, що в Туркменістані, актовий запис № 25 від 30.03.1962, де графа «батько» - не вказано , мати - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 народився він - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , місце народження: селище Кенар, міста Туркменбаші, Туркменістан, про що в книзі реєстрації актів про народження від 13 червня 1988 року зроблено запис за № 32. В графі «батько» вказано ОСОБА_5 , національність «українець», мати: ОСОБА_6 , за національністю « туркменка ». ІНФОРМАЦІЯ_4 його бабуся ОСОБА_3 померла, про що 17 січня 1986 року зроблено актовий запис за №2 та видано свідоцтво про смерть НОМЕР_3 . В свідоцтві про смерть також вказано дату народження та місце народження бабусі на території України. Вказує, що в деяких документах містяться відмінності в написанні прізвища, місця народження, в зв`язку з перекладами між російською, українською та туркменськими мовами.

ОСОБА_1 має намір отримати паспорт громадянина України.

ОСОБА_1 просив:

встановити факт місця народження бабусі ОСОБА_3 в с. Вершино- Кам`янка Новгородківського району Кіровоградської області, що входило до складу УРСР та встановити факт того, що ОСОБА_1 , є онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , українки.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

суд першої інстанції зробив висновок про те, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується як факт місця народження ОСОБА_3 в с. Вершино-Кам`янка Новгородківського району Кіровоградської області так і факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

окрім того суд зазначив, що оскільки заявник є громадянином іншої держави, то відсутні підстави для задоволення його заяви та встановлення фактів, що мають юридичне значення та необхідні заявнику для отримання паспорту громадянина України, оскільки встановлення вказаних фактів не матиме правових наслідків з огляду на те, що Україні існує єдине громадянство. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 07 серпня 2023 року у справі № 756/16751/21.

Постановою Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 - залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 червня 2024 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України, слід застосовувати Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень;

заявник звернувся до суду із даною заявою про встановлення факт місця народження бабусі ОСОБА_3 на території України та встановлення факту родинних відносин з метою отримання у подальшому громадянства в порядку набуття на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство»;

у статті 8 Закону України «Про громадянство України» передбачено порядок набуття громадянства України за територіальним походженням, згідно з яким особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи, в тому числі, про встановлення факту народження діда чи баби, на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» до 24 серпня 1991 року, та встановлення факту родинних зв?язків між заявником, та особою, яка народилася на території України до 24 серпня 1991 року;

зі змісту заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відомо, що заявник з метою набуття громадянства України за територіальним походженням та отримання паспорта громадянина України просив встановити факт місця народження бабусі ОСОБА_3 в с. Вершино-Кам`янка Новгородківського району Кіровоградської області, що входило до складу УРСР на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та встановити факт того, що він, є онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , українки;

апеляційний суд зробив висновок про те, що ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, ще до проголошення Української РСР та УНР, а отже до того, як село Вершино-Кам?янка Новгородківського району Миколаївської області входило до складу Української РСР та УНР. За таких обставин колегія суддів вважала, що відсутні правові підстави для встановлення факту місця народження ОСОБА_3 в с. Вершино-Кам`янка Новгородківського району Кіровоградської області, що входило до складу УРСР. Оскільки встановлення факту родинних відносин також було направлено на набуття громадянства України заявником, встановлення цього факту окремо не призведе до виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, а тому підстав для задоволення заяви в цій частині також не вбачається. За таких обставин, колегія суддів не вбачала підстав для скасування рішення суду, яке ухвалено з дотримання вимог закону.

ОСОБА_1 17 жовтня 2024 року через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 червня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості інших учасників справи.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року подано матеріали на усунення недоліків, зокрема уточнену касаційну скаргу, у яких ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження судового рішення указує пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Обґрунтовуючи указану підставу касаційного оскарження, ОСОБА_1 зазначає, що у даному випадку відсутніи? висновок Верховного Суду у даніи? категоріі? справ та не відомо яким чином можливо інакше встановити факт родинних відносин з бабусею та факт народження бабусі на територіі? Украі?ни, окрім звернення до суду.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточнених касаційних скарг свідчить, що їх мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення. ОСОБА_1 не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Формальна вказівка на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. ОСОБА_1 не зазначено щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, не обґрунтовано неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій частині. Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 червня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат