Справа № 698/196/24
Провадження № 2/698/118/24
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІменемУкраїни

26 червня 2024 р. Катеринопільський районний судЧеркаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

за участю секретаря Пугачовської Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Токар О.М. ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Катеринопіль в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради Звенигородського району Черкаської області, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 , в обґрунтування якого зазначила, що вона є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина народжена у шлюбі з її біологічним батьком, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 20.03.2013 року. Ініціатором розлучення стала ОСОБА_1 , так як з часу народження доньки ОСОБА_5 , стосунки між нею та колишнім чоловіком стрімко погіршувались, та коли дитині було близько чотирьох років, повністю припинились, з причин різних поглядів на сімейне життя, зокрема, участі батька у вихованні спільної доньки. ОСОБА_3 не виявив бажання забезпечувати потреби малолітньої дитини, і весь тягар по вихованню та утриманню ОСОБА_5 , ліг на позивача. ОСОБА_3 з початку 2013 року взагалі припинив будь яку участь в сімейних відносинах.

12.04.2013 року Ватутінським міським судом Черкаської області винесено рішення про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 з батька, ОСОБА_3 , але і такий факт не спонукав останнього бодай в плані фінансової підтримки, бути присутнім у житті рідної дитини. Аліменти сплачувались виключно через постійні нагадування та попередження позивача, про те, що вона звернеться до суду про нарахування пені на аліментні зобов`язання, в разі виникнення боргу. Певний період часу аргументи ОСОБА_1 більш-менш діяли на колишнього чоловіка, але з травня 2023 року відповідач змінив номер телефону і перестав виходити з позивачем на зв`язок та припинив перераховувати аліменти. ОСОБА_1 вимушена була звернутись до державного виконавця у провадженні якого знаходиться справа про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , так як самостійно вона вже вичерпала всі можливості по спонуканню батька надавати матеріальну підтримку дитині. 26.09.2023 року Катеринопільським районним судом Черкаської області винесено рішення про розшук боржника за аліментними зобов`язаннями, ОСОБА_3 , та станом на день звернення з даною заявою, місце перебування відповідача встановити не вдалось.

ОСОБА_3 достовірно знає про свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини, але свідомо усунувся від його виконання переховуючись як від позивача так і від державного виконавця.

ОСОБА_3 ніколи не цікавився і не цікавиться життям доньки, її потребами, її розвитком та успіхами, не надавав матеріальної підтримки. ОСОБА_3 навіть не знає який навчальний заклад відвідує ОСОБА_6 та які має здібності. Батько носить таке звання лише за біологічного походження дитини, але всі ті права та обов`язки, що покладені на нього з дня народження доньки, не виконував жодного дня.

Позивач постійно наражається на проблеми у вирішенні соціально-побутових питань ОСОБА_5, таких як вирішення її оздоровлення та відпочинку, зміна місця проживання, тощо, які потребують письмових заяв батька про згоду, але вмовити його таку згоду надати неможливо через його повну байдужість до проблем доньки, та небажання контактувати ні з колишньою дружиною, ні з дитиною. Така поведінка ОСОБА_3 , свідчить про свідоме та повне усунення від виконання батьківських обов`язків, що і змусило позивача звернутись до суду із даним позовом, в якому позивач просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , 2009 року народження, що сприятиме, в першу чергу, інтересам самої дитини.

Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 06.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В подальшому, ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 05.06.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Токар О.М. в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, в якій позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення у справі.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради Звенигородського району Черкаської області Заборовець О. подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі суду, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзив на позов не подав.

За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 20.03.2013 року (а.с. 16).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4 , серія НОМЕР_1 , виданого повторно 26.05.2022 року Ватутінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області, її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно відомостей, що містяться у витязі з реєстру територіальної громади за №2023/003774060 від 17.05.2023 року, видаий Ватутінською територіальною громадою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

На підставі рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 12.04.2013 року з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі від доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17).

Згідно відомостей, що містяться у довідці-розрахунку від 01.12.2023 року №53868, наданій Звенигородським відділом ДВС у Звенигородському районі Черкаської області за ВП №51824414, ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої станом на 01.12.2023 року становить 35807 грн. 16 коп. (а.с. 20-21).

З висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради Звенигородського району Черкаської області від 13.03.2024 року № 845/02-21, слідує, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 47-49).

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 повідомила суду, що на даний час їй 15 років, навчається з відзнакою. Щодо батька зазначила, що жодного спілкування із ним не було, вона взагалі його не пам`ятає, батько жодного разу не телефонував, не писав листів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що є хрещеною дитини. Дитину хрестили у віці 4 місяці. На рік ОСОБА_5 батько ще був, але потім фактично залишив родину, з дитиною не спілкується, забезпеченням дитини займається мати.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що є сусідкою позивача. Відповідача ОСОБА_3 свідок бачила близько 10 років тому. Батько участі у житті дитини не приймає, з дитиною взагалі не спілкується, не телефонує дочці.

Вирішуючи питання, щодо позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з того, що за умовами ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судоми законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З досліджуваних судом документів вбачається, що відповідач ОСОБА_3 самоусунувся від виховання своєї неповнолітньої доньки та виконання своїх батьківських обов`язків. Не цікавиться долею дитини, не приймає участі у її вихованні, матеріально не забезпечує, не створює необхідні умови для проживання, виховання дитини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 слід задовольнити, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є доцільним та відповідає найвищим інтересам дитини.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11000 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що 02.11.2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Токар О.М. укладено договір про надання послуг адвоката (а.с. 35).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано розрахунок витрат на правову допомогу адвоката Токар О.М., з якого вбачається, що адвокатом проведено підготовчу роботу з виготовлення запитів, опрацювання законодавчої бази, підготовку заяви до Служби у справах дітей, складання позовної заяви з додатками в кількості примірників для всіх учасників справи та участь у судових засіданнях, що загалом становить вартість наданих адвокатом послуг на суму 11000 грн. (а.с. 36-37)

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) із запровадженням з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності, що діє у цивільному процесі, знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Суд зазначає, що з наданих позивачем документів у сукупності можливо зробити висновок про обсяг професійних правничих послуг, які адвокат погодився надати позивачу та обсяг фактично наданих послуг та їх вартість, яку позивач сплатив.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, а саме на суму 11000 грн., оскільки обсяг виконаних робіт передбачено розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу адвокатом Токар О.М.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 19, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) понесенні останньою судові витрати: судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрати на надання професійної правової допомоги у розмірі 11000 грн. 00 коп., а всього разом 12211 грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцятиднів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 05 липня 2024 року.

Головуючий Баранов О.І.