Дата документу 26.06.2024 Справа № 337/54/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/54/22 Головуючий у 1 інстанції Сидорова М.В.
Провадження № 22-ц/807/1300/24 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Подліянової Г.С.,

Полякова О.З.

за участю секретаря судового засідання Смокотіної В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої в результаті ДТП,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2022 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ), третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, який позивач мотивує тим, що 19.01.2019 приблизно о 18.30 годин водій ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині вул. Воронезькій у м. Запоріжжі скоїла наїзд на пішоходів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

В результаті зазначеного ДТП позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритих уламкових переломів обох кісток лівої гомілки в середній її третині зі значним зміщенням кісткових фрагментів та заходженням їх на ширину кістки, рани в проекції переломів, набряку м`яких тканин в області лівої гомілки, що в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки в момент їх спричинення; закритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки в середній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів, закритого перелому правої малогомілкової кістки в верхній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів на ширину кістки, набряку м`яких тканин в області правої гомілки, закритого уламкового перелому правого стегна на межі середній та верхній його третині зі значним зміщенням кісткових фрагментів на ширину кістки, із заходженням останніх одне за одне, набряку м`яких тканин в області

правого стегна, що у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я більше, ніж 21 день.

За вказаним фактом було порушено кримінальне провадження.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2020 у справі №337/1772/19 ОСОБА_2 була визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та їй призначене покарання вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Цим же вироком суду з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 212 823 грн., моральну шкоду у розмірі 65 000 грн.

Внаслідок ДТП позивач ОСОБА_1 з 19.01.2019 по 15.02.2019 перебував на стаціонарному лікуванні, з 16.02.2019 по 15.05.2019 на амбулаторному лікуванні.

15.05.2019 позивачу встановлено 1 групу інвалідності, 25.05.2020 йому встановлено 3 групу інвалідності, яка була підтверджена 15.06.2021 на строк до 01.06.2022.

На момент ДТП у ОСОБА_2 був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому заподіяна пішоходам шкода підлягає відшкодуванню МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

26.08.2021 позивач звернувся до МТСБУ із заявою про здійснення регламентних виплат, передбачених ст. 25, 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілим та шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП.

Листом від 31.08.2021 МТСБУ відмовлено ОСОБА_1 у здійснення виплат на тій підставі, що, вироком суду встановлено особу, яка зобов`язана відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду.

Вважає, що така відмова відповідача є неправомірною.

Просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 210401,88 грн., з яких: 60 173,88 грн. регламентна виплата, передбачена ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 150 228 грн. регламентна виплата, передбачена ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2022 позов позивача у цій справі було задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2022 вищезазначене заочне рішення було скасовано в порядку задоволення заяви відповідача МТСБУ про його перегляд, призначено у справі підготовче судове засідання.

16.01.2024 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ярошенко О.О. надійшла заява про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення з МТСБУ регламентної виплати, передбаченої ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також, 16.01.2024 від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ярошенко О.О. надійшла заява про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з МТСБУ регламентної виплати, передбаченої ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якій він просить стягнути з відповідача на користь позивача вказану виплату у розмірі 200000,00 грн.

В обґрунтування заяви про збільшення позовних вимог про стягнення з МТСБУ регламентної виплати, передбаченої ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи №926к від 20.11.2023, інвалідність та всі подальші статуси з цього питання щодо потерпілого ОСОБА_1 є такими, що перебувають в прямому причинному зв`язку з ДТП, яке сталося 19.01.2019; з 15.05.2019 по 25.05.2020 у позивача була встановлена втрата працездатності 100%; зі зміною групи інвалідності з І на ІІІ, судовою експертизою встановлено рівень втрати загальної працездатності на рівні 20%. Зазначає, що згідно позиції, викладеної у постанові ВП Верховного Суду у постанові від 05.10.2022 у справі №906/1318/19, визначення розміру відшкодування повинно здійснюватись з урахуванням встановленого ступеня втрати професійної працездатності та з моменту, коли у позивача з`явилось право на відповідне відшкодування тобто з дати ДТП, а не з моменту отримання інвалідності. Базою нарахування регламентної виплати необхідно визначати 5-тикратний розмір мінімальної заробітної плати, що передбачено абз.2 ч.1 ст.1197 ЦК України, відповідно до якого якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. З урахування експертного висновку, за розрахунками позивача, загальний розмір виплати, передбаченої ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності потерпілим, за період з моменту ДТП (19.01.2019) по 31.12.202 становить 609480,77 грн. З відрахуванням суми, яка була стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (212823 грн.), залишок становить 396657,77 грн. Водночас, враховуючи ліміт відповідальності страховика (МТСБУ) за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого, позивач просить стягнути з МТСБУ 200000,00 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до МТСБУ, третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в частині позовних вимог про стягнення регламентної виплати, передбаченої ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у сумі 60173,88 грн., залишено без розгляду.

Цією ж ухвалою суду від 16.01.2024 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 до МТСБУ, третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою про збільшення позовних вимог в частині стягнення регламентної виплати, передбаченої ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 200000,00 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2024 року у цій справі позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування (регламентну виплату) в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн та витрати по оплаті судової експертизи у розмірі 8298,70 грн, а всього 14 298 (чотирнадцять тисяч двісті дев`яносто вісім) гривень 70 копійок.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в дохід держави судовий збір 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено правила підсудності, а також, відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

17 червня 2024 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Окрім цього, апеляційна скарга містила клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 червня 2024 року клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції задоволено. Попереджено ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 не вийшов на зв`язок з Запорізьким апеляційним судом в режимі відео конференції.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, представників не направили, причини суду не повідомила.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей

про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане та враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що 19.01.2019, приблизно о 18.30 годин, водій ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2102» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині вул. Воронезькій з боку будинку №26 в напрямку будинку №14 у м. Запоріжжі скоїла наїзд на пішоходів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Внаслідок зазначеного ДТП пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритих уламкових переломів обох кісток лівої гомілки в середній її третині зі значним зміщенням кісткових фрагментів та заходженням їх на ширину кістки, рани в проекції переломів, набряку м`яких тканин в області лівої гомілки, що в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки в момент їх спричинення; закритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки в середній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів, закритого перелому правої малогомілкової кістки в верхній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів на ширину кістки, набряку м`яких тканин в області правої гомілки, закритого уламкового перелому правого стегна на межі середній та верхній його третині зі значним зміщенням кісткових фрагментів на ширину кістки, із заходженням останніх одне за одне, набряку м`яких тканин в області правого стегна, що у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я більше, ніж 21 день.

Вказані обставини встановлені вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2020 у справі №337/1772/19, яким ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та їй призначене покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Цим же вироком суду з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 212 823 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди - 65 000 грн.

Зі змісту казаного вироку вбачається, що матеріальна шкода полягає у втраченому позивачем заробітку за період з 15.05.2019 по 15.05.2020 та розрахована на підставі ст.1195, 1197 ЦК України.

Вирок суду набрав законної сили 28.05.2020 (т.1 арк.12-16).

Згідно з випискою із медичної карти хворого №243, яка видана КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9» та довідки про тимчасову втрату непрацездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 17.06.2021, ОСОБА_1 з 19.01.2019 по 15.02.2019 перебував на стаціонарному, а з 16.02.2019 по 15.05.2019 на амбулаторному лікуванні (т.1 арк.23, 26).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 15.05.2019, позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 1 групу інвалідності до 01.06.2020 (т.1 арк.21, т.2 арк.9-10).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 25.05.2020 позивачу ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності до 01.06.2021 (т.1 арк.27, т.2 арк.28-29).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 15.06.2021 позивачу ОСОБА_1 підтверджено 3 групу інвалідності на строк до 01.06.2022 (т.1 арк.28, т.2 арк.49-50).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 21.06.2022 (залік з 01.06.2022) позивачу ОСОБА_1 підтверджено 3 групу інвалідності на строк до 01.06.2024 (т.1 арк.238).

Відповідно до інформації, яка міститься у відповіді КУ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» ЗОР №183 від 09.08.2021, ОСОБА_1 15.05.2019 був визнаний особою з інвалідністю першої групи від загального захворювання по наслідкам ДТП 19.01.2019. Повторний переогляд ОСОБА_1 проходив 25.05.2020 і був частково реабілітований та визнаний інвалідом третьої групи від загального захворювання. Черговий переогляд був 15.06.2021, де статус особи з інвалідністю третьої групи ОСОБА_1 був підтверджений на один рік. Враховуючи першопричину травм отриманих постраждалим 19.01.2019 і в результаті яких ОСОБА_1 отримав обмеження життєдіяльності, то всі подальші статуси вважаються, як наслідки ДТП (т.1 арк.22).

Згідно з відповіддю КУ «Обласний центр медико-санітарної експертизи» ЗОР №522 від 15.07.2019 на підставі акту огляду МСЕК №659 від 15.05.2019 ОСОБА_1 встановлена 1 група інвалідності від загального захворювання. Ступінь втрати професійної працездатності у відсотках не встановлювався у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт настання трудового каліцтва (т.1 арк.29).

На момент ДТП у ОСОБА_2 був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів.

20.08.2021 позивач ОСОБА_1 направив до МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування, в якій просив, зокрема, виплатити передбачену ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, а також передбачену ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності потерпілим (т.1 а.с. 18-19).

До вказаної заяви позивачем додано копію паспорта та РНОКПП, копію довідки до акту огляду МСЕК, оригінал довідки про тимчасову втрату працездатності, копію довідки про реквізити рахунку заявника, виписку з медичної карти хворого №243, копію вироку Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2020, оригінал довідки про доходи за 6 місяців, що передували ДТП.

Листом МТСБУ за №3-01-а/31232 від 31.08.2021 ОСОБА_1 у здійснення виплат було відмовлено на тій підставі, що вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2020р. визначено особу ОСОБА_2 , яка зобов`язана відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду в результаті ДТП (т.1 арк.25).

ОСОБА_1 на момент ДТП працював у ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» слюсарем з ремонту електричних машин ТЕЦ, був звільнений 15.06.2019 у зв`язку з невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України (т.1 арк.24, 30, 31).

Згідно з інформаційною довідкою ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» №08/2002819 від 06.02.2023, ОСОБА_1 у період з січня 2019 року по червень 2019 року виплачено: по лікарняному листку АДЛ №208623 за період непрацездатності з 19.01.2019 по 11.02.2019 за 5 днів за рахунок підприємства 2345,55 грн. та оплату за 19 днів за рахунок Фонду соціального страхування у розмірі 8913,09 грн.; по лікарняному листку АДЛ №208705 за період непрацездатності з 12.02.2019 по 18.02.2019 за 7 днів за рахунок Фонду соціального страхування у розмірі 3283,77 грн.; по лікарняному листку АДЛ №209813 за період непрацездатності з 19.02.2019 по 29.03.2019 за 39 днів за рахунок Фонду соціального страхування у розмірі 18295,29 грн.; по лікарняному листку АДЛ №364443 за період непрацездатності з 30.03.2019 по 18.04.2019 за 20 днів за рахунок Фонду соціального страхування у розмірі 9382,20 грн.; по лікарняному листку АДЛ №364775 за період непрацездатності з 19.04.2019 по 15.05.2019 за 27 днів за рахунок Фонду соціального страхування у розмірі 12196,86 грн. (т.1 арк. 211).

Згідно з висновком експерта №926/к від 20.11.2023, судово-медична експертна комісія встановила, що встановлення та підтвердження груп інвалідності у ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із травмою, отриманою під час ДТП від 19.01.2019.

Судом першої інстанції вірно визначено та застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

За приписами ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані

необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до вимог ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 39 Закону передбачено, що МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У п.22.1 ст.22 Закону зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.23.1 ст.23 вказаного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим (ст.25 Закону); шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим (ст.26 Закону).

Згідно з п.26.1 ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Пунктом 35.1 ст.35 Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (п. 36.1 ст. 36 Закону).

Як встановлено та не спростовано відповідачем та третьою особою, винувата в ДТП особа - ОСОБА_2 , ані в під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в апеляційномиу суді, під час вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди не мала полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, відповідно до пп. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», внаслідок заподіяння позивачу під час ДТП шкоди, яка пов`язана, зокрема, із стійкою втратою працездатності, вона підлягає відшкодуванню МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Щодо тверджень апеляційної скарги, що дана справа не підсудна Хортицькому районному суду міста Запоріжжя, оскільки юридичною адресою відповідача є: АДРЕСА_1 , а предметом позову є не відшкодування шкоди завданої злочином, а стягнення регламентних виплат, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого, а тому не відносяться до вимог, по яким підсудність передбачена ст.28 ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.3 ст.28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Регламентні виплати по своїй правовій природі є відшкодуванням шкоди потерпілому, і оскільки позов стосується відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, винуватою у якому вироком суду визнано ОСОБА_2 , позивач вправі за своїм вибором звернутися до суду за своїм зареєстрованим місцем проживання або за місцем заподіяння шкоди.

Позивач зареєстрований у Хортицькому районі м. Запоріжжя, ДТП сталось теж у Хортицькому районі м. Запоріжжя. Відтак, провадження у справі відкрито і справу розглянуто з дотриманням правил підсудності за вибором позивача.

Таким чином, зазначені доводи ґрунтуються на невірному тлумаченні норм процесуального закону, які регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів також погоджується зі здійсненими судом першої інстанції розрахунками та, відповідно визначеною сумою страхового відшкодування, за шкоду, спричинену внаслідок ДТП (регламентну виплату), передбачену ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в загальному розмірі 200000,00 грн.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 липня 2024 року.

Головуючий

Судді: