Справа № 445/774/23 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М. В.
Провадження № 22-ц/811/2100/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Салата Я.І.

з участю: позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №445/774/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий період та повернення коштів за навчання,

в с т а н о в и в :

12 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий період та повернення коштів за навчання.

Позовна заява мотивована тим, що 20 жовтня 2001 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб.

Від шлюбу в них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18 вересня 2017 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано і з того часу вони проживають окремо. Діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні.

18 серпня 2020 року її донька ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_3 (свідоцтво про зміну імені додається).

Згідно рішення Золочівського районного суду з відповідача стягувалися аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач аліменти сплачував, але після настання повноліття доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , практично забув про неї, хоча достовірно знав, що дитина навчається в навчальному закладі і потребує матеріальної допомоги.

01 вересня 2017 року донька поступила на навчання в ПВНЗ (Приватний Вищий Навчальний Заклад) «Медичний коледж», м. Тернопіль. Навчання тривало - 4 роки. Закінчила навчання у ПІФНЗ (Приватному Фаховому Навчальному Закладі «Медичний коледж») 30.06.2021 року. Отримала диплом Молодшого спеціаліста серії НОМЕР_1 .

До повноліття доньки - ОСОБА_6 відповідач сплачував аліменти, а після повноліття аліменти сплачувати відмовився, мотивуючи свою відмову поганим станом здоров`я та відсутністю доходів. На її неодноразові прохання допомогти їй оплатити навчання доньки відповідач погодився за умови не подавати його в суд, однак аліментів відповідач так і не сплачував та не допомагав.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , додаткові витрати на навчання та проживання в гуртожитку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 14817 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073,60 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає його незаконним та необгрунтованим. 01 вересня 2017 року дочка ОСОБА_6 приступила до навчання на платній основі. Вартість навчання становила 17500 грн за рік. Щорічно сума оплати за навчання збільшувалася. Навчання тривало 4 роки. Відповідач умисно уникав свого обов`язку з сплати половини за навчання, проте обіцяв добровільно оплачувати аліменти на період навчання. Відповідач має можливість і обов`язок допомогти утримувати їхніх двох спільних дітей, має можливість сплатити всі обіцяні аліменти за минулий період від повноліття дочки ОСОБА_6 і до закінчення навчання ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Просить рішення Золочівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволити повністю.

Представник відповідача-адвокат Колодзінський В.М. подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що доводи апеляційної скарги є недостовірними та частково не відповідають дійсності. Зокрема звертає увагу, що рішенням суду аліменти були стягнуті на трьох дітей, однак в подальшому він був виключений як батько з актового запису про народження сина ОСОБА_7 . Аліменти стягувались протягом чотирьох років на трьох дітей та після перерахунку сума переплати станом на 31.10.2021 року становила 10820 грн. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивачка подала відповідь на відзив у якому зазначає, що заяву про припинення стягнення аліментів на сина ОСОБА_7 вона подала вчасно, зокрема 17.08.2018 року. Стверджує, що надані нею розрахунки по аліментах підтверджують відсутність переплати та наявність заборгованості по аліментах. Зазначає, що відповідач обіцяв допомагати утримувати доньку ОСОБА_6 до закінчення нею навчання, однак свою обіцянку не дотримав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Судом встановлено такі обставини.

Предметом цього спору є стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 , яка навчалася за минулий період, а саме з грудня 2020 року по липень 2021 року включно в розмірі по 2500 грн. за кожний місяць та повернення коштів за навчання та проживання в гуртожитку за 4 курс ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 14817 грн.

Позивач і відповідач є батьками ОСОБА_8 (змінила прізвище на ОСОБА_9 (а.с.9) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5,6).

Відповідно до договору №03364 від 01 вересня 2017 року ОСОБА_11 взяла на себе зобов`язання за свій рахунок здійснити оплату за навчання студентки ОСОБА_5 . Загальна вартість освітньої послуги за один рік навчання складає 17500 грн. Термін дії договору з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року (а.с.11).

З копій квитанцій встановлено, що 11.02.2021 року позивач оплатила за проживання доньки в гуртожитку 2530 грн. та 09.06.2021 року -3794,00 грн., 16.04.2021 року за навчання доньки за 4 курс 23310,00 грн., а всього 29634 грн. (а.с.12). Половина зазначеної суми становить 14817,00 грн.

Суд першої інстанції враховуючи вимоги ч.1 ст.185 Сімейного Кодексу України стягнув з відповідача половину додаткових витрат в сумі 14817 грн. в користь позивача, однак позивач в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та стягнути додаткові витрати в розмірі 14817 грн.

Апеляційний суд, вважає, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності в цій частині рішення є безпідставними та беззмістовними, так як суд стягнув половину коштів витрачених позивачкою на навчання та проживання в гуртожитку дочки ОСОБА_6 в розмірі 14817 грн. тобто позов в цій частині задоволений і відповідач рішення не оскаржував.

З приводу стягнення аліментів за минулий час, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно диплому молодшого спеціаліста Е21 № 025489, ОСОБА_3 закінчила у 2021 році приватний фаховий навчальний заклад " Медичний коледж", здобула кваліфікацію: освітньо- кваліфікаційний рівень - Молодший спеціаліст, галузь знань - Охорона здоров`я, спеціальність - Медсестринство, професійна кваліфікація - Сестра медична (а.с.13,14).

Відтак станом на час звернення позивачки з позовом дочка ОСОБА_6 закінчила навчання, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для стягнення аліментів немає.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто відсутність факту продовження навчання є підставою для відмови у стягненні аліментів, що суд першої інстанції правильно врахував.

Крім цього, судом першої інстанції враховано, що відповідно до ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Тобто для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів про те, що позивач вживала заходів для стягнення аліментів в період навчання дочки на четвертому курсі, матеріали справи не містять. Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги твердження позивачки про те, що нею не було подано позов про стягнення аліментів під час навчання доньки, оскільки відповідач обіцяв добровільно оплачувати аліменти до закінчення навчання, а також наявність у нього заборгованості по аліментах, так як неналежне виконання взятого на себе зобов`язання та покладеного рішенням суду не є предметом цього спору.

Наведене також підтверджує те, що позивач не вживала заходів для стягнення аліментів, що є обов`язковою підставою для стягнення таких за минулий період.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків відносно їх спільних дітей, висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий період не спростовують.

Крім цього, позивач не надала суду жодних доказів про те, що на час навчання дочка ОСОБА_6 потребувала матеріальної допомоги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк