Справа № 466/5471/24
Провадження № 2/466/1820/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 листопада 2024 року м.Львів

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретарів с/з Репети К.М., Пукшина А.В.,

справа № 466/5471/24,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзвязку в залі Шевченківського районного суду м.Львова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Галько Р.В.,

в с т а н о в и в:

22.05.2024 адвокат Галько Роман Васильович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий, третя особа виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області як орган опіки та піклування, Код та просить суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_5 , 14 жовтня 2008 року уклала шлюб із ОСОБА_2 у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3172.

Від спільного подружнього життя із відповідачем у них народилася троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , які проживають разом зі нею за адресою АДРЕСА_1 .

У відповідності до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2021 року, шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується копією рішення Яворівського районного суду Львівської області у справі № 944/1044/21.

Також, 27 жовтня 2023 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_7 та після укладення шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_8 ".

На даний час спільні діти позивача та ОСОБА_2 проживають разом позивачем та перебувають на її утриманні та вихованні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та довідками із навчального закладу, де навчаються діти.

Що стосується старшої доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , то вона спілкується з батьком і категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, відповідно позивач не можу знехтувати думкою дитини.

Відповідач ОСОБА_2 не бере жодної участі у вихованні, утриманні та матеріальному забезпеченні своїх молодших дітей, вважає, що це не його діти, а тому з метою захисту прав дитини позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 27.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Відзив на позовну заяву відповідачем, в порядку ст. 178 ЦПК України, у встановлений судом термін до суду подано не було подано. Заяв чи клопотань на адресу суду подано не було.

Ухвалою від 18.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19.11.2024 року постановлено проводити заочний розгляд справи.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату судового засідання, відзиву на позовну заяву до суду не подавав. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.

Беручи до уваги ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст.223 ч.1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.223ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області як орган опіки та піклування в судове засідання не прибув, через поштове відділення 16.09.2024 року подав суду рішення від 30.08.2024 року № 306 та висновок комісії щодо доцільності позбавлення батьківських прав, а також просив продовжувати розгляд справи у відсутності представника (арк.спр.40-44).

Суд заслухавши пояснення позивач та її представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , 14 жовтня 2008 року уклала шлюб із ОСОБА_2 у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3172.

Від спільного подружнього життя із відповідачем у них народилася троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , що стверджується свідоцтвами про народження, копії яких містяться в матеріалах справи.

У відповідності до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2021 року, шлюб між позивачем на той час ОСОБА_9 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується копією рішення Яворівського районного суду Львівської області у справі № 944/1044/21.

Діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживають разом з позивачем за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області №361 від 15.05.2024 р. про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб.

Згідно довідок №32, 33 від 15.05.2024 року Любінського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Яворівської міської ради Львівської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 навчаються у 1 класі та їх батько ОСОБА_2 контакту зі школою не підтримує, успішністю дітей не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує.

Згідно ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи.

При розгляді даної справи суд враховує положення ч.8, 9 ст.7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України».

Відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру,милосердя,забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У відповідності до принципу 2 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Якнайкраще забезпечення інтересів дитини, згідно принципу 7 Декларації, має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її (дитини) освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так,, виконавчим комітетом Яворівської міської ради Львівської області як органом опіки та піклування надано письмовий висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Такий висновок затверджений рішенням № 306 виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області від 30.08.2024 року.

Даний висновок, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України), при цьому суд констатує, що матеріали справи не містять доказів на спростування відомостей зазначених у вказаному висновку.

Отже, суд достовірно встановив, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей та їх виховання, з дітьми не спілкується на протязі тривалого часу, ніколи їх не відвідує, участі у вихованні не приймає та матеріально не підтримує.

Як наслідок, усі ці фактори, у їх сукупності, свідчать про те, що відповідач свідомо і умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо малолітніх дітей.

Суд приходить до висновку, що поведінку батька дітей у кращу сторону змінити не можливо, оскільки він сам цього не бажає.

Також з пояснень матері вбачається, що спільна донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована у м.Львові за місцем проживання тата, з ним підтримує добрі відносини.

Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дітей, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . перш за все буде відповідати інтересам дітей.

Позивач та її представник в судовому засіданні не ставила питання та не наполягала на призначенні аліментів на дітей.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 280-282 ЦПК України, ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Третя особа: 1. Орган опіки та піклування виконавчий комітет Яворівської міської ради Львівської області, , юр. адреса: Львівська обл., м.Яворів, вул.Львівська, 15

Повний текст судового рішення виготовлений 21.11.2024 року.

Суддя П. С. Невойт