Провадження № 2/752/1953/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 листопада 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Овдій-Барандич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Друга київська державна нотаріальна контора, Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про усунення від права на спадкування, -

присутні:

позивач: не з`явилась

представник позивача: не з`явилась

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: ОСОБА_3 (ордер серія АА № 1321671 від 30.06.2023)

В С Т А Н О В И В:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (надалі також позивач), за результатом розгляду якого позивач просить суд усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позову вказує, що відповідач, будучи сином померлої, не піклувався про неї, не надавав матеріальної чи психологічної підтримки під час її безпорадного стану, викликаного похилим віком та тяжкими хворобами. Позивач, як онука померлої, надавала її допомогу під час життя, доглядала, оплачувала лікування та займалася похованням. ОСОБА_2 , як син ОСОБА_4 , не виконував своїх обов`язків по догляду за матір`ю. Не надавав матеріальної чи психологічної підтримки, ігнорував прохання про допомогу навіть у критичних ситуаціях. Також, проявляв байдужість після її смерті: позивачка зазначила, що повідомлення про смерть матері не викликало у відповідача жодної емоційної реакції чи дій для організації поховання. ОСОБА_4 через похилий вік і хвороби перебувала у стані, коли потребувала стороннього догляду. Медичні діагнози спадкодавця, зокрема гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця, катаракта обох очей, спондильоз, остеохондроз, підтверджують необхідність постійного догляду та допомоги. ОСОБА_1 систематично підтримувала бабусю: оплачувала лікування, доставляла продукти, організовувала консультації лікарів. Позивач вказує, що витратила кошти на поховання бабусі та її чоловіка, якого позивач вважає своїм дідусем. При цьому, відповідач відмовився допомагати матері, мотивуючи це браком коштів, хоча мав можливості. Також, проявляв грубість у розмовах з матір`ю, зневажав її стан здоров`я. Позивач у своїй позовній заяві згадала щоденники покійної бабусі ОСОБА_4 , як доказ байдужого ставлення з боку відповідача ОСОБА_2 . У цих щоденниках спадкодавець записувала свої щоденні думки, переживання та описувала обставини, які стосувалися її стосунків із сином. Позивач стверджує, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , спадкодавці планували залишити позивачці. Відповідач після смерті матері змінив замки у квартирі, що свідчить про наміри заволодіти нерухомістю. У діях відповідача позивач вбачає винну поведінку, оскільки він, маючи можливість підтримувати свою матір, цього не робив, натомість проявляв байдужість і грубість, а тому позивач вважає, що відповідач недостойний спадкування через свою бездіяльність і винну поведінку. Ухвалення такого рішення судом, на думку позивача, буде справедливим та відповідатиме законодавству України.

Ухвалою судді від 09.10.2023 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому заперечує усі позовні вимоги, обґрунтовуючи це наступними обставинами. Відповідач стверджує, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері, ОСОБА_4 , оскільки вона не залишила заповіту. Спадкова справа була відкрита, і ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини, однак через відсутність документів (зокрема, свідоцтва про право власності на житло) виникли труднощі з оформленням спадщини, а тому він звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Відповідач заперечує, що ухилявся від надання допомоги матері. Він стверджує, що регулярно спілкувався з нею, відвідував, привозив продукти, ліки, а також оплачував операцію на око. Справжність щоденників, представлених позивачем, ставиться під сумнів відповідачем. ОСОБА_2 зазначає, що вони можуть містити старі записи, які не стосуються останніх років життя матері. Відповідач стверджує, що позивач не брала участі у догляді за бабусею і проявляла інтерес лише після смерті діда, мотивуючись бажанням отримати квартиру. За його словами, бабуся постійно скаржилася на споживацьке ставлення онуки. ОСОБА_2 заявляє, що особисто надав кошти на поховання матері 20 000 грн. через родича, 5 000 грн. особисто, що спростовує твердження позивачки про самостійне фінансування. Відповідач описує свої стосунки з матір`ю як добрі та теплі. Заявляє, що вони постійно підтримували зв`язок. Щодо смерті матері, він вказує, що перебував у відрядженні, а новина про її смерть стала для нього шоком. ОСОБА_2 зазначає, що після смерті матері він правомірно вселився у квартиру і змінив замки за участю адвоката та поліції. Він стверджує, що позивачка намагалася незаконно проникнути у квартиру та вивезла всі цінні речі, меблі та документи, що завдало йому збитків у розмірі понад 600 000,00 грн. ОСОБА_2 наголошує, що для усунення його від права на спадкування необхідно довести: ухилення від надання допомоги матері; безпорадний стан спадкодавця та її потребу у сторонньому догляді. Відповідач вважає, що позивачка не надала належних доказів цих обставин.

08.12.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, якою позивач вказує на те, що відзив відповідача є формальним і не підтверджений належними доказами. Позивач наголошує на недостовірність інформації, викладеної у відзиві відповідача, і детально спростовує кожен із його аргументів.

Ухвалою суду від 31.01.2024 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду.

Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши показання свідка, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 .

Приблизно ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , про що 20.10.2022 року складено актовий запис №19846 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 16).

З довідки про причини смерті № 010-5226 від 20.10.2022 вбачається, що причинної смерті ОСОБА_4 стало навмисне самоушкодження шляхом повішення (а.с. 16 зв.б.).

ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_4 за прямою лінією споріднення. ІНФОРМАЦІЯ_5 у шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_2 (а.с. 25, 25 зв.б.). Після розірвання цього шлюбу 12 вересня 1975 року ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с. 23), а згодом, зареєструвавши шлюб із ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , взяла прізвище « ОСОБА_10 » (а.с. 22). ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_2 та ОСОБА_11 народилася донька - ОСОБА_1 (а.с. 12), яка 7 червня 2019 року змінила прізвище на « ОСОБА_1 » після одруження з ОСОБА_14 (а.с. 10).

Організацією поховання ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13), та ОСОБА_4 займалася позивачка ОСОБА_1 , що підтверджується виданими на її ім`я документами. Зокрема, це довідка про поховання ОСОБА_5 на кладовищі в м. Києві від 17.12.2022 р. № АСК 12 №1684 (а.с. 14) та довідка про поховання ОСОБА_4 від 17.12.2022 р. № АСК 12 № 1683 (а.с. 17). Обидва поховання здійснено на кладовищі «Лісове» на ділянці № НОМЕР_2 , ряд № НОМЕР_3 , місце № НОМЕР_4 шляхом поховання урн з прахом обох померлих.

У матеріалах справи (а.с. 26-35) наявні замовлення на проходження медичних обстежень пацієнтів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період 2021 року, оформлені як самозвернення. Зокрема, ОСОБА_4 проходила загальні та спеціалізовані обстеження, такі як загальний аналіз крові та сечі, дослідження рівня кальцію, глюкози, тиреоїдних гормонів, тести на COVID-19, а також обстеження в офтальмолога. ОСОБА_5 звертався для проходження тестів на COVID-19. Документи не містять інформації про залучення ОСОБА_1 до процесу організації зазначених медичних обстежень чи оплату рахунків, які були виставлені медичними установами. Усі замовлення оформлені виключно на ім`я пацієнтів, без будь-яких позначень або доказів участі позивачки в цих обстеженнях.

У матеріалах справи (а.с. 39-42) міститься медична документація щодо стану здоров`я ОСОБА_4 , яка включає виписки з медичних карт амбулаторного та стаціонарного лікування, а також лікарські рекомендації. У документах наведені дані про численні хронічні захворювання пацієнтки, зокрема гіпертонічну хворобу, ішемічну хворобу серця, катаракту обох очей, остеохондроз та інші супутні патології. Окремо зафіксовано обстеження в дерматолога, офтальмолога та сімейного лікаря, які підтверджують проведення медичних процедур та призначення лікування. Усі виписки оформлені на ім`я пацієнтки ОСОБА_4 . Інформація про залучення ОСОБА_1 або її участь в оплаті лікування чи організації медичних послуг у зазначених документах відсутня. Також лікарські рекомендації не містять відомостей про необхідність стороннього догляду за пацієнткою, акцентуючи лише на амбулаторному нагляді та дотриманні призначеного лікування.

У виписці з медичної картки амбулаторного хворого (а.с. 39 зв.б.) вказано, що ОСОБА_4 за станом здоров`я є частково недієздатною, що за висновком суду пов`язане з медичними показниками, які свідчать про суттєві обмеження у функціонуванні організму. При цьому, цей факт стосується лише медичної сфери, а тому не приводить до безумовного визнання особи недієздатною у правовому значенні.

Для юридично значимого встановлення недієздатності чи часткової дієздатності необхідно проводити відповідну судово-медичну експертизу, оскільки лише медичний висновок про «часткову недієздатність» не створює автоматичних юридичних наслідків.

Формулювання в медичній документації про «часткову недієздатність» може свідчити про певні обмеження у функціональних можливостях пацієнта, але безпосередньо не підтверджує «безпорадний стан» у юридично-правовому сенсі, як це розуміється, наприклад, у контексті ст. 1224 ЦК України (усунення від права на спадкування).

Безпорадний стан у цивільному праві стосується ситуацій, коли особа через похилий вік, тяжке захворювання чи фізичні вади неспроможна самостійно забезпечувати свої життєві потреби (наприклад, харчування, гігієна, медичне лікування тощо) без сторонньої допомоги.

Діагнози ОСОБА_4 (гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця, остеохондроз, катаракта, болевий синдром) вказують на обмеження у фізичній активності та певну потребу в медичному догляді.

Проте жодна з рекомендацій лікарів у матеріалах справи не містить вказівок на необхідність постійного стороннього догляду.

Вказівка на «часткову недієздатність» свідчить про обмеження функціональних можливостей, але не про те, що особа є повністю безпомічною чи неспроможною забезпечувати свої базові життєві потреби.

На підтвердження обставин того, що відповідач самоусунувся від спілкування та догляду за безпорадною матір`ю позивач надала до суду копії сторінок особистого щоденника померлої ОСОБА_4 (а.с. 43-48).

Суд, дослідивши копії долучених сторінок щоденника, не може визнати їх як належний доказ. Інформація, викладена в щоденнику, датована лише днем та місяцем, без зазначення року, що унеможливлює встановлення точного часового проміжку подій. Відсутні інші докази, які б підтверджували приналежність щоденника саме померлій, такі як покази свідків, які могли б засвідчити факт ведення щоденника померлою, або висновок судово-почеркознавчої експертизи, що підтвердив би, що записи виконані рукою померлої. У зв`язку з цим інформація, викладена в щоденнику, не може бути оцінена судом як доказ для встановлення характеру взаємовідносин між особами, згаданими у щоденнику, зокрема між відповідачем та його матір`ю.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , яка є двоюрідною сестрою відповідача, підтвердила, що на похоронах були присутні як позивач, так і відповідач, а також інші родичі та близькі люди. Свідок зазначила, що мати відповідача, незважаючи на складний характер, любила свого сина, раділа його приїздам і не висловлювала претензій щодо його поведінки чи догляду за нею. Відносини між сином і матір`ю, хоч і були нерегулярними, але залишалися позитивними. Свідок підтвердила, що за два тижні до смерті мати відповідача виглядала енергійною, активною і самостійною в задоволенні своїх потреб, включаючи догляд за собакою. Крім того, вона повідомила, що надавала позивачу 5000 грн. для організації поховання, а її батько, брат померлої, додатково передав 10000 грн. з цією ж метою.

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таку позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема в постанові від 01 червня 2021 року №742/1475/19 (провадження №61-17207св20), постанова від 04 липня 2018 року №404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), постанова від 21 березня 2018 року №337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Під час розгляду справи позивачем не доведено ухилення відповідача від надання допомоги ОСОБА_4 , а також винної поведінки відповідача (зокрема, відмова від надання допомоги матері), потребу спадкодавця в допомозі сторонніх осіб, зокрема самого відповідача.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначалося, що безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вирішальним при цьому є медична документація.

Позивачка допустимими та належними доказами не довела факту ухилення від надання допомоги ОСОБА_4 . Зокрема, вона не надала суду жодних медичних документів, які б підтверджували такий стан здоров`я спадкодавця, що вимагав сторонньої допомоги, або свідчили про її безпорадність. Крім того, не було подано доказів про матеріальний стан померлої, її потребу в допомозі чи те, що ця допомога мала надаватися саме відповідачем.

Самі лише доводи позивачки про те, що її батько (відповідач) не дбав про ОСОБА_4 , свою матір, не є підставою для усунення відповідача ОСОБА_2 від спадкування, як спадкоємця першої черги.

Суд знаходить наведені позивачем доводи непереконливими, такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та такими, які не тягнуть за собою усунення відповідача від спадкування.

Таким чином, наведені стороною позивача доводи щодо відсутності права відповідача на спадкування після смерті його матері не підтверджені належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності доказами, а відтак, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про усунення відповідача від спадкування.

Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позову слід відмовити за недоведенісю позовних вимог.

При вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не має підстав для присудження позивачам судових витрат за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Друга київська державна нотаріальна контора, Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про усунення від права на спадкування залишити без задоволення.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

4. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Треті особи:

Друга Київська державна нотаріальна контора (адреса: вул. Саксаганського, 45, м. Київ, 01033).

Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (адреса: пров. Музейний, 2-Д, м. Київ, 01001).

Повний текст рішення суду складено та підписано 20.11.2024р.

Суддя І.О. Ольшевська