Провадження №2-з/592/43/24

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Алфьоров А.М. розглянувши заяву адвоката Солошенко Людмили Євгенівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Солошенко Л.Є., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в порядку ч. 4 ст. 152 ЦПК України, яку мотивує тим, що з 13.07.2002 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Після смерті ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 , транспортні засоби, що були придбані батьками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 під час перебування в шлюбі. Оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на момент смерті матері ОСОБА_4 були малолітніми особами, тому у відповідності до ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину та згідно ч. 5 вказаної норми Кодексу спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття незалежно від часу прийняття. 09.07.2016 р. державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Ситник С.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за заявою ОСОБА_3 , а саме на транспортні засоби, що підтверджується копіями свідоцтв, з яких слідує, що частка у спадковому рухомому майні ОСОБА_3 складає 3/5 з урахуванням 2/5 часток, від яких відмовилися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 1/5 частка та ОСОБА_1 1/5 частка, зокрема щодо: автомобіля марки MERCEDES-BENZ, моделі Е 270 CDI, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 30 вересня 2011 року Сумським відділом РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області; 1/2 частки автомобіля марки СПВ, моделі 20 РУТА, типу автобус-D, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого 13 серпня 2008 року Сумським відділом РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області; 1/2 частки автомобіля марки РУТА, моделі 25 СПГ, типу автобус-D, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , виданого 01 липня 2011 року Сумським відділом РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області; 1/2 (однієї другої) частки автомобіля марки РУТА, моделі 25 СПГ, типу автобус-D, 2011 року реєстраційний номер НОМЕР_10 , що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 , виданого 01 липня 2011 року Сумським відділом РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області; 1/2 частки автомобіля марки 1-VAN, моделі А07А1-60, тип)' автобус 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_12 , державний реєстраційний номер НОМЕР_13 , що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_14 , виданого 21 січня 2012 року ВРЕР ДАІ з обслуговування Сумського, Білопільського, Краснопільського районів підпорядкованого УМВС; 1/2 частки автомобіля марки І-VAN, моделі А07А1-60, типу автобус-D, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_15 , державний реєстраційний номер НОМЕР_16 , що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_17 , виданого 21 жовтня 2011 року ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Суми. Сумського, Білопільського, Краснопільського районів підпорядкованого УМВС; 1/2 частки автомобіля марки MAN, моделі 13.220 HOCL, типу автобус-D, 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_18 , державний реєстраційний номер НОМЕР_19 , що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_20 , виданого 02 березня 2013 року ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Суми. Сумського, Білопільського, Краснопільського районів підпорядкованого УМВС; 1/2 частки автомобіля марки БАЗ, моделі А079.24, типу автобус-D, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_21 , державний реєстраційний номер НОМЕР_22 , що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_23 , виданого 05 вересня 2009 року Сумським відділом РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області; 1/2 частки автомобіля марки MERCEDES-BENZ, моделі 904412В, типу автобус - D, 1999 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_24 , державний реєстраційний номер НОМЕР_25 , що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_26 , виданого 19 червня 2012 року ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Суми, Сумського, Білопільського, Краснопільського районів підпорядкованого УМВС, що підтверджується копіями свідоцтв. В подальшому ОСОБА_3 здійснювалось відчуження частин транспортних засобів, що буде підтверджено копіями договорів купівлі-продажу. 16.11.2019 р. ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_7 , від якого мають сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер. На момент смерті ОСОБА_3 , синам ОСОБА_1 виповнилось 19 років, а ОСОБА_2 виповнилось 16 років. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжували проживати разом з ОСОБА_9 та її сином Даніілом. ОСОБА_9 звернулась до ВК Сумської міської ради та рішенням № 734 якого від 06.12.2021 р. ОСОБА_3 був наданий статус дитини-сироти та рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 766 від 21.12.2021 р. встановлено піклування і призначено піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_2 та його майном ОСОБА_9 В 2023 р. ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що необхідно йти до нотаріуса та підписати якісь документи, що стосуються спадкового майна їх батька. Прибувши до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Сокол Т.П., поставили підписи де їм сказала нотаріус та нотаріусом ОСОБА_9 була передана велика кількість документів, що були виготовлені на нотаріальних бланках. При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жодні документи не видавались. 19.10.2024 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали поштовим відправленням лист від ОСОБА_9 , в якому вона повідомила про намір продажу частини нерухомого майна, що є спадковим майном. З метою з`ясування питання про необхідність передавання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 документів про право на спадщину за законом, вони звернулись до ОСОБА_9 , яка відмовилась передавати їм документи, що посвідчують їх право на спадкове майно після померлого батька. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Сокол Т.П. з вимогою видати належні їм документи та останньою була видана нотаріально посвідчена копія договору про поділ спадщини від 26.05.2023 р., при цьому свідоцтва про право на спадщину видані не були. Ознайомившись зі змістом Договору про поділ спадщини було з`ясовано, що в ньому зазначено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями за законом майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3 та на час смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та право на спадщину належить всім спадкоємцям в рівних частках, а саме по 14 частці кожному. Далі перелічено нерухоме та рухоме майно, а саме:

житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 ;

квартира АДРЕСА_2 ;

квартира № АДРЕСА_6 ;

3/20 частки квартири АДРЕСА_1 . Далі перелічені транспортні засоби та частки транспортних засобів, в перелік яких включені транспортні засоби, які були відчужені спадкодавцем ОСОБА_3 ще під час його життя, зокрема: автомобіль марки РУТА, моделі 25 СПГ, типу автобус-D, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_27 , державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі Е 270 CDI, типу легковий седан- В, 1999 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки MAN 11.190 HOCL, 1998 року випуску, шасі № НОМЕР_28 , Тип - ТЗ - загальний автобус -D, реєстраційний номер НОМЕР_29 , але були визначені, як спадкове майно заявників, але якого не існує. Спадкодавець ОСОБА_3 ніколи, в тому числі і на момент смерті, не проживав та не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_9 умисно не було включено, а приватним нотаріусом не перевірено наявність у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права на обов`язкову частку в нерухомому та рухомому майні, яка їм має належати з майна, яке є спадковим майном після їх померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері, зокрема в квартирі по АДРЕСА_7 , а так само в транспортних засобах, що були придбані за життя та перебування в шлюбі батьками заявників. В пункті 5 Договору зазначено про перехід право у спадщини дружині померлого ОСОБА_9 , сину померлого - ОСОБА_10 , сину померлого - ОСОБА_1 та сину померлого - ОСОБА_2 . При цьому, як слідує з преамбули Договору - громадянка ОСОБА_9 , діяла від себе особисто та як законний представник від імені її малолітнього сина ОСОБА_8 , а також надала згоду на укладення такого договору неповнолітньому ОСОБА_11 на підставі того ж рішення виконкому, тобто рішення №103 від 07.03.2023 року «Про надання дозволу на укладення майнових угод за участю малолітніх та неповнолітніх, що зареєстровані або майно яких знаходиться на території Сумської міської територіальної громади». Але, як було з`ясовано ОСОБА_2 з інформації, що розміщена на офіційному веб-сайті Сумської міської ради, жодні рішення в березні 2023року Виконавчим комітетом Сумської міської ради не приймались, що підтверджується роздруківкою з веб-сайту. З викладеного слідує, що ОСОБА_9 разом з приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сокол Т.П. ввели в оману ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки, ОСОБА_2 , як неповнолітній особі не повідомили його права щодо спадкування за законом, приватним нотаріусом не перевірялось наявність у ОСОБА_9 права надавати згоду на укладення договору про поділ спадкового майна неповнолітнім ОСОБА_2 , що є порушенням вимог ст.71 ЦК України. На момент укладення вказаного договору спадщина спадкоємцями не була прийнята та братам Петренкам не було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому у вказаний договір ОСОБА_9 , в тому числі не були включені транспортні засоби, що належали на праві власності їх батьку, зокрема автомобіль вантажний (фура) з д.н.з. НОМЕР_30 з причіпом НОМЕР_31 , автомобіль вантажний (фура) з д.н.з НОМЕР_32 та причіп НОМЕР_33 , а також автомобіль Ніссан д.н.з НОМЕР_34 , 10.11.2020р. випуску, білий універсал, 2,5 L, 2020 року випуску, який на даний час проданий ОСОБА_9 та має д.н.з НОМЕР_35 , а інші використовуються нею в зв`язку з чим вона отримує прибуток, який не розподіляється між всіма спадкоємцями. Також, під час посвідчення вказаного договору про поділ спадкового майна нотаріусом не з`ясовувалось питання наявності інших спадкоємців та можливого порушення їх прав на спадкування, зокрема, батьків померлого ОСОБА_3 . З викладеного слідує, що договір про поділ спадкового майна не мав на меті його укладення саме поділ спадкового майна, а мав на меті визначення часток в спадковому майні, які, за рахунок введення в оману неповнолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_9 збільшила на свою користь. Просить суд: заходи забезпечення позову, а саме заборонити ОСОБА_9 , відчужувати 1/2 (з врахуванням частини малолітнього ОСОБА_12 ) частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/2 частину (з врахуванням частини малолітнього ОСОБА_12 ) нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 ; 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; шляхом накладення арешту. Заборонити ОСОБА_9 , відчужувати та користуватись транспортними засобами, а саме: автомобіль вантажний DAF FT XF 105.460 реєстраційний номер НОМЕР_36 з причіпом KRONE SD, реєстраційний номер НОМЕР_31 , автомобіль вантажний DAF FT XF 105.460 реєстраційний номер НОМЕР_32 та причіп KOGEL реєстраційний номер НОМЕР_33 , а також автомобіль Ніссан д.н.з НОМЕР_37 , 10.11.2020 року випуску, білий універсал, 2,5 L, шляхом накладення арешту.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, п. 4 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, визначено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, визначено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

На підставі статті 159 ЦПК України у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися. У разі подання відповідного позову про відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням, зазначеним у частині першій цієї статті, відшкодування збитків, заподіяних вжиттям заходів забезпечення позову, здійснюється в першу чергу за рахунок коштів зустрічного забезпечення.

Відповідно до частин першої-третьої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібних висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

У заяві про забезпечення позову адвокат Солошенко Л.Є., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , має намір звернутися до суду з позовом про визнання договору про поділ спадщини недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову адвокат Солошенко Л.Є. посилається на те, що ОСОБА_9 , шляхом обману, заволоділа частиною спадкового майна та без відома ОСОБА_1 , ОСОБА_2 має намір продати, що може утруднити виконання рішення за результатами розгляду майбутнього позову.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову приходить до переконання, що заява не містить мотивів співмірності застосованих заходів із предметом позову, підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного зазначеного виду забезпечення позову, підстав обмеження прав та інтересів суб`єктів правовідносин.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створить перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви адвоката Солошенко Людмили Євгенівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали направити адвокату Солошенко Людмилі Євгенівні для відома.

Ухвала судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.М. Алфьоров