Справа № 457/516/24 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В. Т.
Провадження № 22-ц/811/1846/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 457/516/24за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 30 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

27 березня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 01 грудня 2020 року між ТзОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 на підставі Заявки-анкети № 3364263 на умовах Пропозицій (оферти) на укладення електронного Договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України), було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1. Відповідно до умов викладених в Оферті, пропозиція (Оферта), акцепт оферти, Правила та Заявка-анкета становлять єдиний документ Договір. Відповідно до умов Договору позики Позичальнику надано кредит в розмірі 5 000.00 грн., строк користування кредитом 10 днів, строк дії Договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором позики надавши позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами Договору позики.

11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 11 лютого 2022 року, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у тому числі за Договором позики № /1 від 01 грудня 2020 р., шо укладений між ТОВ «Інфінанс» та боржником ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за Договором позики № /1 від 01 грудня 2020 р., що укладений між ТОВ «Інфінанс» та боржником ОСОБА_1 , тому ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором позики відповідачка порушила умови договору.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідачки станом на 08 березня 2024 р. відповідно до розрахунку заборгованості, становить 135374,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4999,98 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 130374,76 грн.;

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 60 756,76 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4 999,98 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» 55 756,78 грн., а також просить стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу.

Заочним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 30 квітня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР`до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» () заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 від 01 грудня 2020 року в сумі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» () 249,20 грн (двісті сорок дев`ять гривень 20 коп.) сплаченого судового збору та 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.) витрат за надання правничої допомоги.

Рішення суду оскаржив директор ТзОВ «Коллект Центр» ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним.

Відповідно до умов договору позики, строк користування кредитом становить 10 днів, строк дії договору позики становить 3 роки.

Отже, враховуючи умови договору позики період правомірного нарахування процентів за користування кредитом обмежений строком дії Договору позики, який становить 3 роки.

Умовами пропозиції (оферти) та акцепту оферти, встановлено, що порядок укладення Договору фінансового кредиту, надання Фінансового кредиту Потенційному позичальнику; порядок застосування та нарахування процентів, за користування кредитом; та інш., регулюються Правилами, які разом з пропозицією (Офертою), Акцептом оферти та Заявкою-анкетою становлять єдиний документ - Договір.

Згідно з розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр», який 10 січня 2023 року набув право вимоги за Договором позики, проценти за користування кредитом за Договором позики ТОВ «Коллект Центр» не нараховувалися. Розрахунок заборгованості ТОВ «Коллект Центр» станом на 08 березня 2024 року базувався на розрахунках заборгованості ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал».

Враховуючи зазначене, проценти за Договором позики були нараховані в межах строку дії Договору позики відповідно до умов Договору позики.

Просить скасувати заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 30 квітня 2024 року.

Відзив на апеляційну скаргу він позивача не надходив, що згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 01 грудня 2020 року між ТзОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 на підставі Заявки-анкети № 3364263 на умовах Пропозицій (оферти) на укладення електронного Договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1. Відповідно до умов Договору позики позичальнику надано кредит в розмірі 5000.00 грн., строк користування кредитом 10 днів, строк дії Договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом.

Як вбачається з листа від 11 лютого 2022 року, який скеровувався ТзОВ «ІНФІНАНС» до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» між ТзОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № .

Факт отримання коштів відповідачем підтверджується копією квитанції за сплату № 74030591 від 01 грудня 2020 року, зі змісту якої вбачається, що 01 грудня 2020 року о 22:00 на карту НОМЕР_1 було перераховано 5000,00 грн.

Наявність заборгованості за кредитним договором № від 01 грудня 2020 року у ОСОБА_1 підтверджено розрахунком заборгованості за період з 01 грудня 2020 року по 11 лютого 2022 року.

11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 11 лютого 2022 року, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № /1 від 01 грудня 2020 року що укладений між ТОВ «Інфінанс» та боржником ОСОБА_1 .

Відповідно до п.2.1, п.2.3, п.2.5 договору факторингу №11-02/22 за цим договором клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржником. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за яким передається. Фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі.

Відповідно до витягу з додатку №3 реєстру боржників до договору факторингу №11-02/22 від 11 лютого 2022 року ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованості до боржника під порядковим номером 1169 ОСОБА_1 за договором № від 01 грудня 2020 року на загальну суму 77099,98 грн.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 січня 2023 року вбачається, що загальний розмір заборгованості становить 135374,74 грн.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги.

Відповідно до п.2.1 договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору.

З реєстру боржників до договору №10-01/2023 від 10 січня 2023 року (додаток №3) під №2115 наявний відповідач у справі ОСОБА_1 за договором № від 01 грудня 2020 на загальну суму 135374,74 грн.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих підстав, що між відповідачем та ТОВ «ІНФІНАНС» було укладено договір про надання споживчого кредиту, оскільки ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за договором позики № від 01 грудня 2020 року, таким чином позовна вимога в частині: стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, а саме в частині суми тіла кредиту - 5000,00 грн., грунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. В іншій частині позову суд першої інстанції вирішив відмовити.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною 5 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

З матеріалів справи слідує, що 01 грудня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 та надання кредиту згідно Заявки-анкети № 3364263 від 01 грудня 2020 року.

Відповідно до наведеного договору, відповідачка отримала кредит на наступних умовах: розмір кредиту 5000,00 грн., строк користування кредитом 10 календарних днів, процентна ставка 638,75 річних (1,75% відсоткова ставка за один день користування кредитом), загальна вартість кредиту - 875,00 грн., реальна річна процентна ставка 1277,5%.

Таким чином, сторони погодили істотні умови договору позики, а саме розмір кредиту - 5000,00 грн., строк кредитування - 10 календарних днів та відсоткову ставку у розмірі 1,75% на кожен день користування кредитом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачкою отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором №/1 від 01 грудня 2020 року в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 5000,00 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом, виходячи з того, що позивачем належним чином не доведено розмір заборгованості за процентами, адже додані до позовної заяви розрахунки заборгованості не містить усіх складових такої, зокрема не зазначено бази нарахування процентів, періоду нарахування процентів, розмір процентів, застосованого за період прострочення.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

При цьому, необхідно зазначити, що нарахування відсотків поза межами строку користування кредитом, суперечить правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 та від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16.

Таким чином, за період до прострочення боржником свого обов`язку підлягають стягненню лише проценти від суми позики (кредиту), відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредитору, у разі порушення боржником зобов`язання, тобто, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем належним чином не доведено розмір заборгованості за процентами, адже додані до позовної заяви розрахунки заборгованості не містить усіх складових такої, зокрема не зазначено бази нарахування процентів, періоду нарахування процентів, розмір процентів, застосованого за період прострочення.

Разом з цим, суд відхиляє доводи апеляційної скарги, про те що порядок укладення договору фінансового кредиту, надання Фінансового кредиту Потенційному позичальнику; порядок застосування та нарахування процентів, за користування кредитом, та інш., регулюються Правилами, які разом з пропозицією (Офертою), Акцептом оферти та Заявкою-анкетою становлять єдиний документ - Договір.

До позову позивачем додано роздруківку Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами MoneyBOOM Loyal (а.с. 8-22).

При цьому, матеріали справи не містять в собі підтверджень, що саме додані до позовної заяви Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами MoneyBOOM Loyal розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заявку-анкету та акцепт оферти, а також підтверджень того, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, і щодо нарахування відсотків за користування поточною сумою фінансового кредиту з дня отримання, включно та по день фактичного повернення, включно, виходячи із максимальної відсоткової ставки (п.6.1. Правил).

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом у справі, оскільки даний доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - позикодавця, яка може вносити і вносить відповідні зміни у зазначені Правила.

У зв`язку із наведеним, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту за умовами MoneyBOOM Loyal , які наявні у матеріалах справи та не містять підпису відповідачки, не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 грудня 2020 року. За даних обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді обов`язок нарахування відсотків поза межами строку користування кредитом.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту (позики) та сплати процентів, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором (договором позики), право вимоги за якими набув позивач, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що позивачем належним чином не доведено розмір заборгованості за процентами, адже доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не містить усіх складових такої, зокрема не зазначено бази нарахування процентів, періоду нарахування процентів, розмір процентів, застосованого за період прострочення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стягнення підлягає сума виданого кредиту у розмірі по 5000 грн.

Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» залишити без задоволення.

Заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2024 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк