Справа № 758/4566/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про поділ спільного майна

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 (надалі за текстом - відповідач), про поділ спільного майна.

В обґрунтування позову зазначила, що з 14.07.2012 по 02.05.2020 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Придбання зазначеної квартири здійснювалося відповідно до умов Договору № Д13510/033-8-4 від 22.02.2018, грошові кошти позивач сплачувала від свого імені зі свого банківського рахунку в АТ «ОТП Банк».

Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу у 2020 році відповідач зареєстрував право власності на вказану квартиру та не бажає у добровільному та/або нотаріальному порядку здійснювати її поділ.

З цих підстав, позивач звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою про поділ спільного майна, в якій просила визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за позивачем право власності на частину зазначеної квартири в порядку поділу майна, яке перебуває у спільній сумісній власності.

Ухвалою суду від 27 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

09.10.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. Відповідно до змісту заяви, позивачу начебто випадково стало відомо, що 29.02.2020 відповідачем без повідомлення та отримання згоди позивача було продано автомобіль «Ford Escape», № кузову НОМЕР_1 , який було придбано за спільні кошти подружжя та зареєстровано на ім`я відповідача.

Крім того, з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що відповідачем протягом 2020 року було зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна. Представником позивача було направлено запити для отримання копій документів, поданих відповідачем для державної реєстрації зазначених об`єктів нерухомого майна, документів, які подавались чи заповнювались під час реєстрації цих об`єктів, зокрема, договорів купівлі-продажу, копій документів, що підтверджують джерела походження коштів, наданих для виконання вимог фінансового моніторингу. Крім того, було направлено запити щодо періоду, протягом якого вносились кошти за вказані об`єкти, від кого вони надходили та в яких розмірах, а також запит до ДПІ у Подільському районі Головного управління ДПС у м. Києві щодо розміру доходів, які було отримано відповідачем як фізичною особою громадянином України та як фізичною особою - підприємцем за результатами здійснення підприємницької діяльності в період з 04.11.2013 по 31.12.2020. Враховуючи той факт, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстроване відповідачем також у 2020 році після розірвання шлюбу, позивач вважає, що і інші об`єкти нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя.

З цих підстав просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя, набутою позивачем та відповідачем за час перебування у шлюбі, квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартиру за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; машиномісце за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; приміщення для зберігання велосипедів за адресою: АДРЕСА_9 , підвальне приміщення 2000, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; та визнати за позивачем в порядку поділу майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартири за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартири за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартири за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; машиномісця за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; приміщення для зберігання велосипедів за адресою: АДРЕСА_9 , підвальне приміщення 2000, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; а також, стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію ринкової вартості автомобіля «Ford Escape», № кузову НОМЕР_2 у розмірі 261 671,50 грн.

07.11.2023 судом отримано відзив відповідача на позовну заяву, а 15.11.2023 - відзив на позовну заяву після збільшення позовних вимог. За змістом відзивів, відповідач ніколи не заперечував факт придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 в період шлюбу сторін за сімейні кошти і в інтересах сім`ї, визнає вимоги позивача про визнання спільною сумісною власністю квартири за адресою: АДРЕСА_2 та визнання права власності позивача на 1/2 частину вказаної квартири в порядку поділу спільного майна. Відповідач зазначив, що питання визнання квартири спільною сумісною власністю сторін ніколи не оспорювалось відповідачем, при цьому, станом на час розгляду справи у зазначеній квартирі проживають мати та баба позивача. При цьому, починаючи від припинення шлюбу і до звернення до суду позивач не зверталася до відповідача з пропозиціями про поділ квартири у позасудовому порядку.

Разом з тим, зазначив, що вимоги щодо визнання спільною сумісною власністю інших об`єктів нерухомості не визнає через їх необґрунтованість. Усі зазначені об`єкти нерухомого майна були придбані відповідачем на підставі відповідних договорів та зареєстровані після розірвання шлюбу з позивачем, окрім квартири за адресою: АДРЕСА_4 , яка була набута відповідачем на підставі договору дарування від 30.03.2020. Крім того, значна частина спірного майна була придбана відповідачем під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 , який було зареєстровано 19.09.2020 року, а отже, є спільною сумісною власністю відповідача та ОСОБА_5 .

Щодо стягнення компенсації в розмірі 1/2 вартості автомобіля «Ford Escape», № кузову НОМЕР_1 , відповідач зазначив, що дійсно, в період 2019-2020 років спочатку придбав, а пізніше продав спірний автомобіль в період шлюбу сторін, а відтак, автомобіль був спільною сумісною власністю сторін. Проте, продаж спірного автомобіля відбувся за згодою позивача, а отримані кошти були використані в інтересах сім`ї. До того ж, сторона позивача приховала від суду ту обставину, що спірний автомобіль був проданий чоловіку троюрідної сестри позивача.

З урахуванням викладеного, відповідач просив задовольнити позов частково в частині визнання спільною сумісною власністю квартири за адресою: АДРЕСА_2 та її поділу по 1/2 кожній зі сторін, в решті позовних вимог в задоволенні позову просив відмовити.

23.11.2023 представником позивача було подано до суду заяву про забезпечення доказів шляхом витребування документів та інформації.

Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року заяву представника позивача було задоволено.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити позов частково в частині визнання спільною сумісною власністю квартири за адресою: АДРЕСА_2 та її поділу по 1/2 кожній зі сторін, в решті позовних вимог в задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та відзиві на позовну заяву після збільшення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

14.07.2022 року було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (т. 1, а.с. 9), який було розірвано Рішенням Жовтневого районного суду місто Дніпропетровська по цивільній справі № 201/1919/20 від 02.04.2020 року (т. 1, а.с. 10).

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відносно відповідача, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить відповідачу на праві власності т. 1, а.с. 16).

Автомобіль «Ford Escape», № кузову НОМЕР_1 було придбано та відчужено відповідачем під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується листом Головного сервісного центру МВС від 18.05.2023, вих. № 31/781А3-10497-2023 (т. а.с. 59-60).

Згідно з інформацією, яка міститься в довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданій Департаментом адміністративних послуг Запорізької міської ради, Відповідач протягом 2020 року зареєстрував право власності на наступні об`єкти нерухомого майна:

машиномісце, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, адреса: АДРЕСА_8 , дата, час державної реєстрації: 09.10.2020, документи, подані для реєстрації: договір купівлі-продажу майнових прав від 09.07.2020, довідка про оплату 100 % вартості майнових прав від 05.08.202, акт прийому-передачі майнових прав від 01.10.2020;

квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000. АДРЕСА_2 (спірна квартира за первинною позовною заявою);

приміщення для зберігання велосипедів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, адреса АДРЕСА_9 , підвальне приміщення 2000, дата, час державної реєстрації: 13.10.2020, документи, подані для реєстрації: договір купівлі-продажу від 13.10.2020;

квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, адреса: АДРЕСА_3 , дата, час державної реєстрації: 20.11.2020, документи, подані для реєстрації: договір купівлі-продажу квартири від 20.11.2020;

квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, адреса: АДРЕСА_4 , дата, час державної реєстрації: 30.03.2020, документи, подані для реєстрації: договір дарування від 30.03.2020;

квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, адреса: АДРЕСА_5 , дата, час державної реєстрації: 04.12.2020, документи, подані для реєстрації: договір купівлі-продажу квартири від 04.12.2020;

квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, адреса: АДРЕСА_6 , дата, час державної реєстрації: 04.12.2020, документи, подані для реєстрації: договір купівлі-продажу квартири від 04.12.2020;

квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, адреса: АДРЕСА_7 , дата, час державної реєстрації: 20.11.2020, документи, подані для реєстрації: договір купівлі-продажу квартири від 20.11.2020 (т. 1, а.с. 86-91).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , 19.09.2020 року відповідач зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (прізвище після реєстрації шлюбу: ОСОБА_7 ) (т. 1, а.с. 155).

Відповідно до нотаріальної заяви ОСОБА_5 від 27.11.2020 року, остання підтвердила, що будь-яке майно та/або майнові права набуваються відповідачем (її чоловіком) за її згодою та в інтересах їх сім`ї, а саме, майно набувається у їх спільну сумісну власність (т. 1, а.с. 158-159).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 Семйного кодексу України (надалі за текстом - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція ст. 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17, Постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/1 5-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у ст. 57 СК України.

Так, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим з подружжя, який її спростовує.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Згідно із ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила суд визнати спільною сумісною власністю 8 об`єктів нерухомого майна в м. Києві та автомобіль «Ford Escape», визнати за нею право власності на 1/2 кожного з об`єктів нерухомості та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію ринкової вартості автомобіля «Ford Escape», № кузову НОМЕР_2 , в розмірі 261 671,50 грн.

Як вбачається з відзиву відповідача на позовну заяву та відзиву на позовну заяву після збільшення позовних вимог, останній не заперечував факт придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 в період шлюбу сторін за сімейні кошти і в інтересах сім`ї, визнає вимоги позивача про визнання спільною сумісною власністю квартири за адресою: АДРЕСА_2 та визнання права власності позивача на 1/2 частину вказаної квартири в порядку поділу спільного майна.

З огляду на визнання відповідачем позову у цій частині, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю квартири за адресою: АДРЕСА_2 та визнання права власності позивача на 1/2 частину вказаної квартири в порядку поділу спільного майна.

Також, відповідач не заперечує, що спірний автомобіль був придбаний ним в період шлюбу сторін, а відтак, був спільною сумісною власністю сторін. Разом з тим, зазначає, що кошти, отримані від такого продажу були спільно використані сторонами в інтересах сім`ї. При цьому, за поясненнями сторони відповідача,позивач не тільки знала про відчуження автомобіля, а і безпосередньо брала участь у процесі продажу та його обговоренні, оскільки покупцем автомобіля був чоловік троюрідної сестри позивача, яка, до того ж, була свідком на весіллі сторін.

Позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль було відчужено відповідачем без її згоди, а кошти від продажу використані ним на особисті потреби, доводи відповідача, викладені у відзиві, нею не спростовано, а відтак, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації ринкової вартості автомобіля не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом, первісна позовна заява та заява про збільшення позовних вимог не містять обґрунтування підстав віднесення до спільного сумісного майна подружжя наступного нерухомого майна:

квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; квартири за адресою: АДРЕСА_4 ; квартири за адресою: АДРЕСА_5 ; квартири за адресою: АДРЕСА_6 ; квартири за адресою: АДРЕСА_7 ; машиномісця за адресою: АДРЕСА_9 ; приміщення для зберігання велосипедів за адресою: АДРЕСА_9 . Сторона позивача посилається лише на те, що представником позивача отримано інформацію про реєстрацію відповідачем права власності на вказані об`єкти протягом 2020 року.

При цьому, квартира за адресою: за адресою: АДРЕСА_4 була набута відповідачем на підставі договору дарування від 30.03.2020 року, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Усі ж інші правочини щодо набуття вказаного майна та його державна реєстрація відбулись вже після розірвання шлюбу сторін у травні 2020 року.

Основним критерієм (підставою) віднесення майна та речей до спільної сумісної власності є набуття такого майна та речей за час шлюбу. Відповідно до ст. 21 СК України та ч. 3 ст. 105 СК України, час шлюбу починається з моменту його державної реєстрації та закінчується внаслідок його розірвання за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Як зазначає позивач у первісній позовній заяві, шлюб сторін був припинений з 02.05.2020 року, з дати набрання законної сили рішення Жовтневого районного суду місто Дніпропетровська до справі № 201/1919/20 про розірвання шлюбу.

Крім того, суд зазначає, що значна частина спірного майна була набута відповідачем і той час, коли він вже перебував у шлюбі з ОСОБА_5 . Як вбачається з наданої відповідачем нотаріальної заяви ОСОБА_5 від 27.11.2020 року, остання підтвердила, що будь-яке майно та/або майнові права набувається ОСОБА_4 (її чоловіком) за її згодою та в інтересах їх сім`ї, а саме майно набувається у їх спільну сумісну власність.

З урахуванням того, що позивачем не було обґрунтовано підстави, з яких вона вимагає визнати вказані об`єкти нерухомості її з відповідачем спільною сумісною власністю, відповідних доказів суду не надано, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання спільною сумісною власністю подружжя, набутою позивачем та відповідачем за час перебування у шлюбі, квартири за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартири за адресою: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартири за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартири за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; квартири за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; машиномісця за адресою: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000; приміщення для зберігання велосипедів за адресою: АДРЕСА_9 , підвальне приміщення 2000, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 000 та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину кожного з цих об`єктів нерухомості є недоведеними, а тому, не підлягають задоволенню.

Оцінивши аргументи, наведені сторонами та їх представниками в заявах по суті справи та під час судових засідань, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності та справедливості, та враховуючи часткове визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання спільною сумісною власністю квартири за адресою: АДРЕСА_2 та визнання права власності позивача на 1/2 частину вказаної квартири в порядку поділу спільного майна, а в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 19, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про поділ спільного майна - задовольнити частково;

Визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 набутою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі, спільною сумісною власністю подружжя;

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити;

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 06 березня 2024 року о 12 годині 00 хвилин в залі судових засідань Подільського районного суду м. Києва;

Надати строк до 26 лютого 2024 року для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат;

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

Відповідач - ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Гребенюк