КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/3858/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в інтересах якого діє Київська філія товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості з розподілу природного газу, інфляційних витрат та 3% річних,

за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в інтересах якого діє Київська філія товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді Дьоміної О.П.,-

встановив:

У липні 2024 року ТОВ «Газорозподільні мережі України», в інтересах якого діє Київська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України», звернулось до суду з названою заявою.

ТОВ «Газорозподільні мережі України», в інтересах якого діє Київська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України», просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 : заборгованості за послуги з розподілу природного газу у розмірі 2 536 грн 77 коп.; 3 % річних у розмірі 72 грн 35 коп.; інфляційні витрати у розмірі 78 грн 19 коп.; сплачений судовий збір у розмірі 302 грн 80 коп.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Газорозподільні мережі України», в інтересах якого діє Київська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України»,просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів того, що ОСОБА_1 є користувачем комунальних послуг, які надаються ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Газорозподільні мережі України», в інтересах якого діє Київська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України», подало заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілуприродного газу у розмірі 2 536 грн 77 коп., 3 % річних у розмірі 72 грн 35 коп. та інфляційних витрат у розмірі 78 грн 19 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Статтею 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Пунктом 1 частини 1 статті 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», у разі заявлення вимоги про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Так, звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу заявником в додатках до заяви зазначено: копія платіжної інструкції про сплату судового збору; копія розрахунку заборгованості за послуги розподілу газу; копія інформації про оплату за період 01 вересня 2023 року по 31 липня 2024 року; копія довідки про приєднання до умов договору розподілу природнього газу; копія типового договору розподілу природного газу затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року за № 2498; копія постанови НКРЕКП від 30 грудня 2022 року за № 1944 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ТОВ «Газорозподільні мережі України»; копія ст. ст.1,2,3,4 статуту ТОВ «Газорозподільні мережі України»; копія витягу ЄДРПОУ заявника; копія ст. ст. 1, 2, 9,10 положення про Київську філію ТОВ «Газорозподільні мережі України»; копія довіреності директора Київської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" від 25 жовтня 2023 року.

Звертаючись до апеляційного суду скаржником надано: копію інформації про оплату за період з 01вересня 2023 року по 31 липня 2024 року; копіюдовідки про здійснення фактичного споживання природного газу ОСОБА_1 із зазначенням показів лічильника газу; копіюрозрахунку заборгованості ОСОБА_1 за послуги розподілу газу.

Зазначені додатки містять дані про особу боржника, її особовий рахунок таадресу,за якою ОСОБА_1 отримує послуги від ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Враховуючи вищевикладене, заявником дотримано вимоги п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, оскільки ТОВ «Газорозподільні мережі України» надано копії документів, які підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів того, що ОСОБА_1 є користувачем комунальних послуг, які надаються Київською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду 01 серпня 2024 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в інтересах якого діє Київська філія товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»,задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2024 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 18 листопада2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко