Номер провадження: 22-ц/813/4058/24
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , Державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозова Ольга Станіславівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2023 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Ковтун Ю.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозової Ольги Станіславівни про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозової О.С., який мотивовано тим, що в 2010 році вона разом з рідним братом ОСОБА_4 , після смерті матері ОСОБА_5 , успадкували частку у домоволодінні АДРЕСА_1 та стали власниками частини зазначеного домоволодіння, а саме: квартири на 2-му поверсі у будинку під літ. «А» та житлового будинку літ. «Ф» (переобладнаний з гаражу), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 09.11.2016.

24.03.1993 ОСОБА_4 одружився із ОСОБА_2 , яка з того часу з дозволу ОСОБА_5 проживала разом з чоловіком, його матір`ю ОСОБА_5 , сестрою ОСОБА_1 та в подальшому з дочкою ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_5 та успадкування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 майна стосунки між останнім та ОСОБА_2 різко погіршились, вони фактично почали проживати окремо: ОСОБА_4 з сестрою ОСОБА_1 - у квартирі на 2-му поверсі будинку під літ. «А», а ОСОБА_2 - в будинку під літ. «Ф» у домоволодінні у домоволодінні АДРЕСА_1 .

При цьому ОСОБА_2 поводила себе агресивно по відношенню до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , постійно заявляла про наявність у неї прав на будинок під літ. «Ф», посилаючись на свою реєстрацію у домоволодінні, протягом тривалого часу фактично проживала у будинку під літ. «Ф» у домоволодінні АДРЕСА_1 без будь-яких речових прав на дане майно та виключно з дозволу ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . У жовтні-листопаді 2020 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 укладає договори постачання комунальних послуг як власник житлового приміщення, через що 15.03.2021 ОСОБА_1 звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ГУНП в Одеській області.

При ознайомлені з матеріалами кримінального провадження № 0000233, в якому ОСОБА_1 визнана потерпілою, вона виявила, що згідно до інформаційної довідки від 14.04.2021 та копії реєстраційної справи №101, ОСОБА_2 , зареєструвала у державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозової О.С. право власності на належну позивачу частку майна будинок під літ. «Ф» у домоволодінні АДРЕСА_1 , оформивши його як окремий об`єкт нерухомого майна - буд. АДРЕСА_2 , а в подальшому перевела цей будинок у самостійну квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач зазначала, що державному реєстратору не було надано визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (діючого на час реєстрації) документи, тому підстави для проведення державної реєстрації прав у реєстратора були відсутні. Крім того вказала, що ОСОБА_4 одружився із ОСОБА_2 24.03.1993 та за вказаною адресою відповідач зареєструвалась лише 04.06.2003, натомість рішення виконкому Приморської районної ради депутатів трудящихся № 13 від 16.06.1991 про надання їй дозволу на зведення будинку відведеній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , отримала 16.06.1991, тобто за 2 роки до реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 .

У зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом та з посиланням на застосування до виниклих спірних правовідносин сторін вимог п. 45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (чинного станом на час реєстрації), ст. ч. 3 ст. 10, 23, п. 8 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просила визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47351919 від 13.06.2019 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 47431212 від 20.06.2019 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 34621834, яким тип об`єкта змінений з будинка на квартиру, із одночасним припиненням прав ОСОБА_2 на кв. АДРЕСА_3 .

28 лютого 2023 року від відповідачки ОСОБА_8 в особі свого представника ОСОБА_9 подані письмові пояснення, в яких він просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову з підстав пропуску нею строку позовної давності. Посилався на те, що після укладення шлюбу між братом позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в 1993 році за рішенням батьків подружжю було передано для проживання приміщення гаражу переобладнане під літню кухню (прим. літ. «Ф»). Вказана кухня була переобладнана силами ОСОБА_2 та її чоловіка в окреме житло з відповідними умовами. 09.04.2002 відповідач здійснила продаж належної їй частки (239/1000) у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 з метою погашення боргів її чоловіка та після цього 04.06.2003 матір чоловіка ОСОБА_5 надала дозвіл на реєстрацію її місця проживання за зазначеною адресою: АДРЕСА_5 . Згодом після смерті чоловіка відповідач власними силами та коштами здійснила капітальний ремонт приміщення, в результаті якого переобладнане приміщення гаражу літня кухня літ. «Ф» було реконструйовано у повноцінне охайне окреме житло - окрему квартиру, що складається з 3-х кімнат. Між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , та відповідачем існувала усна домовленість про те, що їй належить майно, успадковане її чоловіком ОСОБА_4 після смерті матері, в якості компенсації за продану частину квартири, а також домовленість про те, що ОСОБА_1 не претендуватиме на переобладнане приміщення літньої кухні під літ. «Ф», та що ОСОБА_1 не буде заперечувати проти оформлення права власності на відповідачку на вказане приміщення. Згодом відповідачка звернулась до агенції для проведення державної реєстрації права власності на квартиру. Зазначає, що позивачка дізналась про порушення свого права ще до спірної реєстрації у 2019 році, оскільки знала про укладення відповідачем договорів про житлово-комунальні послуги по вказаному приміщенню, на що позивачка надавала згоду, а також раніше, ніж зазначає в позові, в період реєстрації права за відповідачем в 2019 році, а тому нею пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом

13 квітня 2023 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_10 подала заперечення на письмові пояснення відповідача, в яких зазначила, що час початку перебігу строку позовної давності правильно вважати з часу, коли ОСОБА_1 дізналася про незаконне переоформлення приміщення літньої кухні та звернулась до поліції, а саме - 15.03.2021, через що станом на листопад 2022 року строк позовної давності ще тривав. Також зазначила, що право власності зареєстровано на підставі документів, які відповідачем не отримувалися, є підробними та взагалі не існують; спірне приміщення збудоване (переобладнане) нею після 1993 року, вже у шлюбі з Мазепою, що взагалі унеможливлює реєстрацію права власності.

Рішенням Приморського районного суду від 02 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозової О.С. про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень задоволено.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47351919 від 13.06.2019 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 47431212 від 20.06.2019 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 34621834, яким тим об`єкта змінений з будинка на квартиру.

Припинено право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 .

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач довела належними доказами, що відповідач безпідставно здійснила реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , змінений в подальшому на квартиру АДРЕСА_3 , державна реєстрація та реєстрація змін відбулася за відсутності правової підстави, всупереч встановленому законом порядку та є незаконною.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Морозової О.С. про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування своїх вимог з посиланням на застосування до виниклих спірних правовідносин сторін вимог ст. 204, 328 ЦК України, ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою обставини правомірності правочинів, які були підставою набуття відповідачем права власності на спірне майно та підставою внесення до Державного реєстру запису про право власності на спірне майно. Суд не з`ясував з достовірністю обставин того, чи створювали ці правочини правові наслідки для їх сторін, чи були такі правочини оспорені та визнані недійсними в судовому порядку.

Також посилається на те, що суд незаконно відмовив у застосуванні позовної давності відповідачці, натомість мав позовні вимоги залишити без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (зокрема, позивач та відповідачка у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки їх представники ОСОБА_10 та ОСОБА_3 і ОСОБА_11 повідомлені як користувачі Електронного суду, про що свідчать довідки про доставку електронного документу 11.10.2024 22:59:40), не з`явилися.

Вказане у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 є власницею 30/400 частки у домоволодінні АДРЕСА_1 , що складається з квартири на 2-му поверсі у будинку під літ. «А» та житлового будинку літ. «Ф» (переобладнаний з гаражу), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 09.11.2016 (а.с. 53).

Також свідоцтво про право на спадщину за законом на 10/400 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 видано ОСОБА_4 .

Спадщина, на яку видані вказані свідоцтва, складається з 10/100 домоволодіння під АДРЕСА_1 .

15.03.2021 позивачка ОСОБА_1 звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ст. 190 ч. 4 КК України до ГУНП в Одеській області, в якій зазначила, що ОСОБА_2 незаконно заволоділа належним їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.11.2016 майном з використанням підробних документів, що підтверджується відповідною заявою з відміткою про прийняття (а.с. 45-46).

З матеріалів реєстраційної справи № 101 судом установлено, що державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозова О.С., на підставі поданих заявником ОСОБА_2 технічного паспорту на житловий будинок від 10.01.2019 та рішення місцевого органу державної виконавчої влади № 13 від 18.06.1991 року відповідно до якого надається дозвіл ОСОБА_2 побудувати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 , прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47351919 від 13.06.2019 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також, державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозова О.С., на підставі поданих заявником ОСОБА_2 технічного паспорту на житловий будинок від 18.06.2019 та висновку щодо можливості переведення об`єкту нерухомого майна-індивідуального житлового будинку у самостійну квартиру експерта ОСОБА_12 , прийняла рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 47431212 від 20.06.2019 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 34621834, яким тип об`єкта змінений з будинка на квартиру.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу законності набуття відповідачкою у власність частини належного позивачці нерухомого майна житлового будинку та зміну його з будинку на квартиру всупереч встановленого порядку та без законних на те підстав і за відсутності належних документів про таке будівництво шляхом проведення державної реєстрації з численними порушеннями, про які позивачка дізналася вже в ході кримінального провадження.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтями 316, 317, 319, 321 ЦК України визначено, що право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власність зобов`язує, держава не втручається в здійснення власником права власності.

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 зазначеного Закону).

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

За статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

- виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

- документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації є необов`язковим.

Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року.

Так, згідно пункту 6 Порядку, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації.

Пунктом 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року подаються :

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Пунктом 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

На час проведення реєстрації права відповідача, яке наразі оспорюється позивачкою, рішенням Виконавчого комітету Одеської міської раді від 28.07.2009 № 809 затверджено Положення про Адресний реєстр міста Одеси, відповідно до якого надання та зміна адрес без їх попереднього резервування забороняється (п. 3.2 Положення). Довідка з Адресного реєстру міста Одеси - це документ, який свідчить про внесення запису до Адресного реєстру. У Адресному реєстрі формуються наступні види довідок: про резервування адреси об`єкта нерухомого майна; про відповідність адреси об`єкта нерухомого майна; про підтвердження адреси об`єкта нерухомого майна (п. 1.6. Положення).

Матеріали реєстраційної справи №101 не містять ані документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, ані документ, підтверджуючий реєстрацію в Державному реєстрі прав державну реєстрацію права власності на відведену земельну ділянку, що вірно враховано судом.

Згідно відповіді Департаменту архівної справи та діловодства № 968-11.1-31 від 19.04.2021, рішення виконкому Приморської районної ради депутатів трудящихся № 13 від 18.06.1991 року, відповідно до якого ОСОБА_2 був наданий дозвіл на зведення будинку на відведеній їй земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , не існує. Крім того, станом на 18.06.1991 року, АДРЕСА_7 та була перейменована у вул. Скісну рішенням Одеської міської ради від 02.06.1995 року.

Відповідно до п. 45 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (діючого на час реєстрації) для державної реєстрації права власності у зв`язку із зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки подаються:

1) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

3) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалась у результаті спільної діяльності).

У разі зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни такі відомості вносяться до Державного реєстру прав відповідно до законодавства поза процедурою державної реєстрації прав. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

В цій частині колекгія суддв погоджує висновок суду про те, що державний реєстратор мав обов`язок перевірити наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Натомість, державний реєстратор прийняв висновок експерта ОСОБА_12 та технічний паспорт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та не врахував, що до заяви не було надано документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Із матеріалів кримінального провадження № 0000233, внесеного до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення за ст. 190 ч. 4 КК України, також слідує, що вміст технічних паспортів на домоволодіння АДРЕСА_1 , а також на будинок/квартиру АДРЕСА_2 , є ідентичними за формою, плануванням та площею, тобто фактично це один і той самий об`єкт нерухомості.

Також, судом проаналізовано та прийнято до уваги, що допитаний у якості свідка в кримінальному провадженні № 0000233 ОСОБА_13 , копії протоколу допиту якого надані до матеріалів справи, підтвердив, що технічні паспорти АДРЕСА_2 від 18.06.2019 р. та від 10.01.2019 р. він не виготовляв та вважає їх підробними; діяльність ФОП ОСОБА_13 припинена 11.03.2019 р. (а.с. 76-79).

Дослідженими судом документами підтверджено, що реєстрація права власності окремого об`єкту нерухомого майна буд. АДРЕСА_2 , який в подальшому переведений в окрему квартиру, відбулася на належну позивачу частку в домоволодінні будинок літ. «Ф», без оформлення прав власності на земельну ділянку за цією адресою та без здійснення у встановленому законом порядку поділу домоволодіння на окремі об`єкти нерухомого майна, за відсутності обов`язкових та передбачених Порядком документів та всупереч Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Не спростовують наведеного і пояснення свідків, допитаних в суді першої інстанції - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про те, що після реєстрації шлюбу в 1993 році між відповідачкою ОСОБА_2 та братом позивачки ОСОБА_4 їм було передано для проживання приміщення гаражу, переобладнане під літню кухню (прим. літ. «Ф») за адресою АДРЕСА_1 , і що вказана кухня була переобладнана з 1996 року силами ОСОБА_2 та її чоловіка, і що таке переобладнання продовжувалося і після смерті чоловіка відповідачки в 2021 році, оскільки таке не має значення для правильного вирішення справи та предмет доказування по справі, яким є саме порушення незаконною реєстрацію прав позивачки на належне їй нерухоме майно.

Зважаючи на викладене, суд дійшов вірного висновку, що позивач довела належними доказами, що відповідач безпідставно здійснила реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адреою: АДРЕСА_2 , змінений в подальшому на квартиру АДРЕСА_3 , а відтак, державна реєстрація та реєстрація змін відбулася за відсутності правової підстави, всупереч встановленому законом порядку та є незаконною.

Враховуючи, що державним реєстратором рішення про державну реєстрацію від № 47351919 від 13.06.2019 р. та № 47431212 від 20.06.2019 р. прийняті на підставі документів, які не давали змоги встановити підстави набуття відповідачем речових прав, та прямо порушують право позивача як співвласника домоволодіння АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що вказані рішення мають бути скасовані, з одночасним припиненим речових прав, зареєстрованих на об`єкт нерухомості. Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, відповідно до якої належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 906/516/19.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV у чинній редакції, відомості про право власності відповідачів не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Натомість державний реєстратор вчиняє нову реєстраційну дію - внесення до Державного реєстру відомостей про припинення права власності відповідачів на нерухоме майно на підставі судового рішення [див. mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 132, 133 постанови від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20)].

У частині першій статті 14 Закону № 1952-IV зазначено, що розділ Державного реєстру та реєстраційна справа закриваються в разі: 1) знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості; 2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна; 3) виключення об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з проектної документації на будівництво у зв`язку із змінами проектної документації на будівництво; 4) скасування державної реєстрації земельної ділянки; 5) набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ; 6) визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ, - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Закритий розділ Державного реєстру та реєстраційна справа не підлягають поновленню.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності та відмови з цих підстав у позові, оскільки позивач дізналась про порушення її прав у червні 2019 року, то судом також вірно враховано правила ст. 257 ЦК України, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Одночасно з цим, ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом враховано, що позивачем зазначалось у позові та поясненнях, що у жовтні-листопаді 2020 року їй стало відомо, що відповідач укладає договори постачання комунальних послуг як власник житлового приміщення, через що позивач вимушена була звернутись до поліції та 15.03.2021 р. ОСОБА_1 звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ГУНП в Одеській області.

Про існування зареєстрованого права власності позивачу стало відомо з інформаційної довідки від 14.04.2021 при ознайомлені з матеріалами кримінального провадження № 0000233, в якому ОСОБА_1 визнана потерпілою.

В той же час, матеріалами справи та поясненнями свідків не підтверджується обізнаність позивача про проведену державну реєстрацію права власності відповідача раніше зазначеного нею періоду.

До того ж, згідно до п. 12 Розділ VІІІ Перехідні Положення Цивільного Кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно до Постанови КМУ №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», карантин на території України введений з 12.03.2020, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», карантин скасований з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України. Крім того, у відповідності до п. 19 Розділ VІІІ Перехідні Положення Цивільного Кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» запроваджений воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими указами про продовження такого стану по теперішній час.

Враховуючи викладене, судом вірно виснувано про те, що позивачем не пропущено строк для звернення з позовом до суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено норми матеріального права, оскільки обставини правомірності правочинів, які були підставою набуття відповідачкою права власності на спірне майно та підставою внесення Державного реєстру запису про право власності на спірне майно, залишилися поза увагою суду, спростовуються змістом оскаржуваного рішення, в якому вірно визначено як характер правовідносин сторін, так і норми, що підлягають застосуванню до виниклих правовідносин.

Твердження скаржниці про те, що судом залишено поза увагою її заяву про застосування строку позовної давності також спростовуються правильними висновками суду про обізнаність позивачки про таке лише під час кримінального провадження з Інформаційної довідки, яка датована 14.04.2021. Інших доказів обізнаності позивачки про порушення своїх прав як власника нерухомого майна матеріали справи не містять та відповідачкою не надані.

Натомість, врахуванню підлягає протирічна позиція відповідачки, коли вона не визнаючи позов, одночасно просить застосувати строк позовної давності.

З цього приводу позиція Верховного Суду, зокрема його Великої Палати, є сталою.

Так, у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог».

Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить про те, що фактично доводи апеляційної скарги зводяться до власного помилкового тлумачення відповідачкою норм права, що підлягають застосуванню до спірних правідносин, і які судом вірно витлумачено з огляду на обставини справи та надані сторонами докази.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 19 листопада 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко