ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6616/24 Справа № 229/7687/19 Суддя у 1-й інстанції - Панова Т. Л. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 229/7687/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони:

позивач Публічне акціонерне товариство акціонерного банку «Укргазбанк»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 19 квітня 2024 року, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»» (далі по тексту ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2233/81-321/04 від 02 листопада 2012 року за умовами якого банк зобов`язався надати кредит позичальникові, а позичальник зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користуванням кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором.

Сума кредиту 205 000 грн, процентна ставка за користування кредитом 17,8 % річних.

За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 22,8% річних.

Банк виконав договірні зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти.

Позичальник не виконав належним чином зобов`язання та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк.

Станом на 12 листопада 2019 року позичальником не сплачено нараховані та не сплачені проценти за користування кредитом за період з 01 червня 2014 року по 30 квітня 2015 року 30 158, 05 грн.

Та станом на вказану дату не сплачено заборгованість за кредитом 196 744, 07 грн

Загальна заборгованість станом на вказану дату складає 226 902, 12 грн.

В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 2233/81П-321/04 від 02 листопада 2012 року, за умовами якого поручитель зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань по кредитному договору.

На підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно вказану суму заборгованості за кредитним договором на користь позивача, а також вирішити питання про стягнення з відповідачів суми судового збору.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 19 квітня 2024 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволений частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 2233/81-321/04 від 02 листопада 2012 року, в розмірі 96 192 грн 62коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № № 2233/81-321/04 від 02 листопада 2012 року, в сумі 130 709 грн 47 коп, що включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 100 551,42 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 01 червня 2015 року по 30 квітня 2015 року в розмірі 30 158,05 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 681 грн 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 721 грн 55 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на не дослідження судом першої інстанції в повному обсязі обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 після закінчення трирічного строку, встановленого договором поруки.

Позивачем ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржується, правом на надання відзиву, передбаченим ст.360 ЦПК України, не останні скористались.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову становить 226 902,12 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.3ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору № 2233/81-321/04 від 02 листопада 2012 року ПАТ АБ «Укргазбанк» надав кредит ОСОБА_1 в сумі 205 000 грн. Позичальник зобов`язаний повернути кредитні кошти в повному обсязі в термін, не пізніше 01 листопада 2027 року. За користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 17,8% річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті в межах строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 22,8% річних. Погашення кредиту позичальником здійснюється у відповідності з графіком, щомісячно з 1-ого по 10-е число кожного місяця, шляхом внесення коштів на рахунок відкритий у відділенні АБ «Укргазбанк» в сумі 3 276 грн (а.с.14- 19).

Додатком 1 до кредитному договору № 2233/81-321/04 від 02 листопада 2012 року передбачено графік платежів, визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реалізації процентної ставки (а.с.20-24).

Відповідно до п.3.9 кредитного договору у разі порушення встановлених цим договором порядку і строків сплати періодичних платежів суми не погашених у строк платежів (або їх частини) визнаються простроченими та наступного банківського дня переносяться Банком на рахунки простроченої заборгованості.

У п.4.2.4 кредитного договору сторони погодили, що у випадках несвоєчасного виконання позивальником своїх зобов`язань (з простроченням їх виконання більше ніж на один банківський день) Банк має право вимагати достроково повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору. При цьому вимога про дострокове виконання позивальником своїх зобов`язань направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від Банку.

Згідно з договором поруки № 2233/81П-321/04 від 02 листопада 2012 року ОСОБА_2 пручається перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору № 2233/81-321/04 від 02 листопада 2012 року, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. (а.с.25-26)

Згідно з п.1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором.

Останній платіж за кредитним договором здійснено ОСОБА_1 11 серпня 2014 року, що підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 з 02 листопада 2012 року по 12 листопада 2019 року. (а.с.13)

У зв`язку із невиконанням кредитних зобов`язань відповідачем ОСОБА_1 у останньої перед позивачем утворилась кредитна заборгованість.

Станом на 12 листопада 2019 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором становить 226 902,12 гривень, з них: поточна заборгованість по тілу кредиту 167 320,30 грн, прострочена заборгованість за кредитом 29 423,77 грн, заборгованість за процентами, нарахованими на суму поточної заборгованості за період з 01 червня 2014 року по 30 квітня 2015 року за 334дні, за процентною ставкою 17,80% - 30 158,05 грн., разом 226 902,12 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. (а.с.6)

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем порушення його прав внаслідок порушення відповідачами зобов`язань за кредитним договором в частині повернення банку кредитних коштів. Також, прийнявши до уваги, що кредитний договір між банком та ОСОБА_1 був забезпечений договором поруки, порука не припинена, суд дійшов висновку, що з відповідачів в солідарному порядку підлягають стягненню платежі з 03 грудня 2016 року по 12 листопада 2019.

Апеляційний суд в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 12 листопада 2019 року заборгованість за кредитним договором № 2233/81-321/04 від 02 листопада 2012 року становить 226 902,12 гривень та є сумою заборгованості за кредитом, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

З даним позовом позивач звернувся до суду в порядку дострокового погашення заборгованості, оскільки строк виконання зобов`язання встановлено 01 листопада 2027 року.

Відповідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 12 липня 2021 року у справі № 404/6241/19, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, звернувшись з позовом до суду 03 грудня 2019 року позивач змінив строк виконання зобов`язання, у зв`язку з чим встановлено зобов`язання відповідачів повернути платежі, строк виплати за якими не настав, тобто повернути поточну заборгованість в сумі 196 744,07 гривень.

Пунктами 1.1 та 1.2 Договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

За змістом пунктів 5.1 та 5.2 Договору поруки договір набуває юридичної сили з моменту підписання і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Також договором передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або визначений моментом вимог, то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладання цього договору (а.с.25).

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251,252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

У частині четвертій статті 559 ЦК Українипередбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналізуючи положення частини 4 статті 559 ЦК України, суд приходить до висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, якщо кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як зазначено вище, пунктами 5.1, 5.2 договору поруки визначено, що порука діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов`язання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього договору.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що Банк не пропустив строк пред`явлення вимоги до поручителя, оскільки звернувся до суду з даним позовом в межах строку дії поруки.

Оскільки за умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу частинами (щомісячними платежами) та встановлено самостійну відповідальність останнього за невиконанняцього обов`язку, то порука ОСОБА_3 припиняється щодо заборгованості по кожному черговому платежу, який виник більше як за три роки до звернення кредитора із даним позовом.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 29 червня 2016 року за результатами розгляду справи №6-272цс16.

Так Верховний Суд прийшов до висновку про те, що якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконанняцього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно достатті 554 ЦК Українипоручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертоїстатті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертоюстатті 559 ЦК Українистрок пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що оскільки позов надіслано до суду поштою 03 грудня 2019 року (згідно поштового штемпеля на конверті, (а.с.39), з поручителя не підлягають стягненню прострочені чергові платежі за основним зобов`язанням, які виникли до 03 грудня 2016 року, оскільки вказана заборгованість виникла поза межами трирічного строку, встановленого договором поруки для звернення кредитора до поручителя з вимогою виконати зобов`язання.

Таким чином, суд першої інстанції вірно визначив, що солідарному стягненню з відповідачів підлягає сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 96 192,62 грн, що склалася починаючи з 03 грудня 2016 року, а інша сума заборгованості, зокрема за тілом кредиту в сумі 100 551,42 грн та відсотками в сумі 30 158,05 грн за період з 01 червня 2014 року по 30 квітня 2015 року, підлягає стягненню лише з відповідача ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 19 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: