Провадження № 22-ц/811/809/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.05.2022 року, просив: усунути перешкоди в користуванні половиною горища з правої частини будинку АДРЕСА_1 , рахуючи з входу на горище, та приміщеннями, які знаходяться у підвалі будинку і позначені в технічному паспорті, складеному 06.11.2017 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», під літ. V, площею 18,4 кв.м., та під літ. ІІІ/0,9 кв.м., шляхом демонтажу запираючих пристроїв у дверях, які ведуть на горище, та у дверях, які ведуть у приміщення, що знаходяться в підвалі будинку та позначені в технічному паспорті, складеному 06.11.2017 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», під літ. V, площею 18,4 кв.м., та під літ. ІІІ, площею 0,9 кв.м.; усунути перешкоди в користуванні власністю і її обслуговуванні та користуванні двором будинку АДРЕСА_1 , шляхом прибрання з двору легкового автомобіля марки «Шевроле Такума», д.н. НОМЕР_1 , та не загромадження двору іншими речами та предметами, а також шляхом демонтажу хвіртки, яка перегороджує вимощення, що знаходиться навколо будинку.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності сторін. Позивач є власником 1/2 частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.06.2017 року після смерті свого діда ОСОБА_5 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до вказаного Витягу, в реальному користуванні позивача знаходяться всі приміщення на першому поверсі будинку (крім сходової клітки під літ. VIII/10,6 кв.м.), балкон, підвальні приміщення під літ. VI/22,2 кв.м. і IV/7,5 кв.м. та половина горища з правої частини будинку, а також сарай літ. «В».

Власником іншої 1/2 частини будинку є відповідач ОСОБА_3 .

В спільному користуванні співвласників будинку знаходиться: двір, частина сходової клітки під літ. І/2,1 кв.м., приміщення під літ. ІІІ/0,9 кв.м., під літ. ІІ/5,0 кв.м., під літ. V/18,4 кв.м., під літ. ІХ/10,8 кв.м. і сходова клітка під літ. VІІІ/10,6 кв.м.

Частки в будинку та виділення конкретних приміщень в реальне користування співвласникам будинку, якими на той час були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , визначені рішенням Червоноармійського районного народного суду м. Львова від 24.05.1984 року.

Однак, відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні частиною горища та приміщеннями, які позначені в технічному паспорті, складеному 06.11.2017 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», під літ. V, площею 18,4 кв.м., та під літ. ІІІ/0,9 кв.м., і знаходяться в підвалі будинку, право на користування якими позивачем успадковане, та є у спільному користуванні сторін. Відповідачем на замки зачинені двері на горище та в приміщення під літ. V, площею 18,4 кв.м., і в приміщення під літ. ІІІ/0,9 кв.м., ключі від яких знаходяться лише у відповідача.

Окрім того, рішенням Червоноармійського районного народного суду м. Львова від 24.05.1984 року попередньому співвласнику будинку ОСОБА_5 , правонаступником якого є позивач, виділено у користування земельну ділянку, площею18 кв.м., з фасадної сторони, розмірами 8,20x2,20 м, і з двору, площею 73,6 кв.м., розмірами 4,75x15,5 м. Іншому співвласнику будинку, яким була ОСОБА_6 , рішенням суду виділено в користування земельну ділянку, площею 29,8 кв.м, розмірами 17,5x1,70 м, і площею 73,6 кв.м. з двору, розмірами 4,75x15,5 м. Двір залишено у спільному користуванні співвласників будинку. Земельна ділянка не приватизована.

З березня 2021 року відповідач перегородила в`їзд у двір, припаркувавши у дворі в безпосередній близькості до в`їзних воріт легковий автомобіль марки Шевроле Такума, д.н. НОМЕР_1 , який не дозволяє заїхати у двір будинку та вільно ним користуватись, а також доїхати до сараю, позначеного в технічному паспорті під літ. «В», який належить на праві власності позивачу, з метою його ремонту чи іншого використання.

Також відповідач на замок зачиняє хвіртку, яка перегороджує доступ до вимощення, що знаходиться навколо будинку, в якому приміщення, які є у власності позивача, знаходяться на першому поверсі, відповідно, для догляду за будинком в частині першого поверху, а також підвальної його частини, де знаходяться також приміщення, які є власністю позивача, а також ті, що перебувають у спільному користуванні, необхідний доступ до несучих конструкцій будинку зі всіх його сторін.

Перед зверненням до суду із вказаним позовом, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про усунення перешкод у користуванні власністю, однак, відповідач продовжує чинити такі перешкоди. Просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні половиною горища з правої частини будинку АДРЕСА_1 , рахуючи з входу на горище, та приміщеннями, які знаходяться у підвалі будинку і позначені в технічному паспорті, складеному 06.11.2017 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», під літ. V, площею 18,4 кв.м., та під літ.ІІІ/0,9 кв.м, шляхом демонтажу ОСОБА_3 запираючих пристроїв в дверях, які ведуть на горище, та в дверях, які ведуть в приміщення, що знаходяться в підвалі будинку та позначені в технічному паспорті, складеному 06.11.2017 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», під літ. V, площею 18,4 кв.м., та під літ.ІІІ, площею 0,9 кв.м.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди в користуванні власністю і її обслуговуванні, та користуванні двором будинку АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу ОСОБА_3 хвіртки, яка перегороджує вимощення, що знаходиться навколо будинку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1833 грн. 20 коп. судових витрат.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3 , просила його скасувати та повернути позовну заяву позивачу у зв`язку із зловживанням цивільними та процесуальними правами.

Вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, зокрема, грунтується на припущеннях, у рішенні відсутні досліджені та доведені випадки вчинення перешкод позивачеві; виходить за межі заявлених вимог; є несправедливим, істотно погіршує становище та інтереси відповідача; суперечить фактичним обставинам справи, показанням свідка зі сторони позивача та погодженим позиціям сторін; також суперечить послідовним висновкам Верховного Суду щодо здійснення спільної часткової власності та невтручання держави у договірні відносини між співвласниками.

Зазначає, що під час розгляду справи позивач підтвердив скасування домовленості про порядок користування спільним майном, що існувала понад 20 років від часу життя спадкодавця позивача та не вчинив жодних дій для укладення нової домовленості про порядок користування майном.

Стверджує, що суд всупереч нормам законодавства та погодженій позиції сторін зазначив про існування порядку користування спільним майном.

На переконання відповідача, позов використовується для задоволення власних потреб сторонніх осіб, які не є сторонами у справі, що отримало своє підтвердження у поясненнях свідка ОСОБА_7 .

Враховуючи державну реєстрацію за позивачем та відповідачем тільки права спільної часткової власності без обтяжень та інших речових прав, вважає, що сторони у справі володіють будинком АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності з частками 1/2 у праві. Відтак, визнання в оскаржуваному рішенні окремих приміщень за співвласниками не грунтується на нормах чинного законодавства та висновках Верховного Суду.

На думку відповідачки, суд поклав в основу оскаржуваного рішення існування у позивача речових прав, що несумісні з правовим режимом спільної часткової власності та не зареєстровані за позивачем, що свідчить про необгрунтованість та незаконність рішення.

Окрім того, зауважує, що суд зобов`язав відповідачку надати доступ до неіснуючого приміщення горища та зобов`язав демонтувати одну з хвірток, без уточнення, перешкоди яких не доведені.

Додає, що заявою про збільшення позовних вимог від 19.05.2022 року сторона позивача змінила одночасно підстави та предмет позову, що не допускається положеннями ч.3 ст.49 ЦПК України, відтак, суд, прийнявши цю заяву до розгляду, допустив постановлення незаконного рішення.

07.05.2024 року від позивача ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу, однак, таке клопотання заявлене відповідачкою повторно і не підтверджене належними доказами, тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності відповідачки за участі її представника.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За приписами статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За приписами статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.06.2017 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Фурман Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за №368, в порядку спадкування після смерті свого діда ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4-5 т.1).

У цьому свідоцтві зазначено, що вказана частина житлового будинку належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Львівською державною нотаріальною конторою 06.04.1963 року за реєстровим №10-2696 та акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 10.02.1964 року, зареєстрованих у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 28.02.1964 року в реєстрову книгу за реєстровим №6746.

Окрім того, у свідоцтві вказано, що відповідно до рішення Червоноармійського районного народного суду м. Львова від 24.05.1984 року у реальне користування спадкоємця переходять: всі приміщення на 1 (першому) поверсі будинку, крім сходової клітки під літ. VIII/10,6 кв.м.; балкон, підвальні приміщення під літ. VI/22,2 кв.м. і IV/7,5 кв.м. та половина горища з правої частини будинку, а також сарай літ. «В». У спільному користуванні співвласників будинку є: двір, частина сходової клітки під літ. І/2,1 кв.м., приміщення під літ. ІІІ/0,9 кв.м., ІІ/5,0 кв.м., під літ. V/18,4 кв.м., під літ. ІХ/10,8 кв.м. і сходова клітка VІІІ/10,6 кв.м.

Відомості про те, які приміщення будинку перейшли у реальне користування позивача, а які приміщення залишились у спільному користуванні співвласників будинку, містяться й у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.4 т.1).

Рішення Червоноармійського районного народного суду м. Львова від 24.05.1984 року (а.с.13-23 т.1) ухвалене у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування будинковолодінням і земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про збільшення частки в спільному будинковолодінні.

Відповідач ОСОБА_3 є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування р.№2-1914 від 15.06.1999 року, посвідченого Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою, що підтверджується інформаційною довідкою №233798115 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.28-29 т.1).

06.11.2017 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» складено технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 (а.с.6-12), в якому також міститься інформація щодо користування приміщеннями будинку відповідно до правовстановлюючих документів та рішення Червоноармійського районного народного суду м. Львова від 24.05.1984 року.

Вказані правовстановлюючі документи на будинок та рішення Червоноармійського районного народного суду м. Львова від 24.05.1984 року наявні в матеріалах інвентаризаційної справи, яка в оригіналі була досліджена, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Окрім того, необхідно зазначити, що в матеріалах інвентаризаційної справи (а.с.169-170) міститься договір дарування від 27.06.1986 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-3640, згідно з яким, ОСОБА_6 подарувала гр. ОСОБА_9 належну їй на праві власності 1/2 частину будинку.

У цьому договорі дарування вказано, що: 1/2 частина будинку належить дарителю ОСОБА_6 на підставі рішення Червоноармійського районного народного суду м. Львова від 24.05.1984 року, зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації за №6746. Згідно вищезгаданого рішення народного суду гр. ОСОБА_9 переходять всі жилі і нежилі приміщення, які знаходяться на другому поверсі будинку, крім сходової клітки під літ. ІХ, площею 10,8 кв.м., а також в його користування згідно цього рішення суду переходять: балкон, приміщення в підвалі під літ.УІІ, площею 16,7 кв.м., частина підвалу під літ. І, площею 7,3 кв.м. та половину горища з лівої сторони будинку з входу, а також гараж.

Такі ж приміщення зазначені й у біржовому контракті №336н/98 від 09.10.1998 року, який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи на будинок (а.с.187), згідно з яким, право власності на 1/2 частину будинку (квартиру АДРЕСА_2 ), яка належала ОСОБА_10 згідно заповіту, набув ОСОБА_11 за наслідками звернення стягнення на цю квартиру, та у договорі дарування квартири від 15.06.1999 року (а.с.201 інвентаризаційної справи), посвідченому державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-1915, згідно з яким, ОСОБА_11 подарував належне йому нерухоме майно відповідачці ОСОБА_3 , право власності якої на це майно зареєстроване у встановленому законом порядку, що стверджується реєстраційним посвідченням серії НОМЕР_2 від 16.06.1999 року (а.с.200 інвентаризаційної справи).

Документів, які б засвідчували інший порядок користування будинком між його співвласниками, ні в матеріалах справи, ні в матеріалах інвентаризаційної справи немає.

Отже, наведені вище обставини спростовують доводи відповідачки про те, що право позивача на користування спірними приміщеннями підвалу та горища не підтверджене належними доказами, оскільки в даному випадку такими доказами є правовстановлюючі документи на нерухоме майно, набуте позивачем у власність в порядку спадкування після смерті свого діда попереднього власника вказаного нерухомого майна, який придбав 1/2 частину будинку в ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу та, в подальшому, спір між ними, як співвласниками будинку, про порядок користування будинком у спосіб виділення кожному з них приміщень будинку, був вирішений судом.

У зв`язку із зазначенням у правовстановлюючих документах на будинок приміщення горища та відсутністю інформації про біжучі зміни в цій частині, які б були зафіксовані ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», доводи відповідачки про те, що суд ухвалив рішення щодо неіснуючого приміщення, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено, що йому особисто чиняться перешкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Також необхідно зазначити, що в силу наведених вище норм матеріального права, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору, суд застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не допустивши порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 15 листопада 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич