ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5201/24 Справа № 2-2805/11 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Пищиди М.М.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2024 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звернулися до суду з повторною заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2009 року. В обґрунтування заяви вони посилалися на те, що заходи забезпечення позову, у разі задоволення позову, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На примусовому виконанні в Слобожанському ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного МУ МЮ (м.Одеса) перебували виконавчі провадження щодо стягнення судових витрат, які повернуті постановами від 30 грудня 2011 року, тому відпали підстави для забезпечення позову, а тому вони просили скасувати заходи забезпечення позову, вжиті щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2024 року в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2024 року скасувати та постановити нову, якою скасувати заходи забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавче провадження щодо виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2011 року не відкривалося та 90 днів із дня набрання рішенням законної сили минули, що свідчить про безпідставність заходів забезпеченні позову у вигляді арешту на нерухоме майно, тому вони мають бути скасовані.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сплив 90 днів з дня набрання рішенням законної сили при задоволенні позовних вимог та стягненні заборгованості, за відсутності доказів фактичного виконання рішення суду, не свідчить про те, що відпала потреба в забезпеченні позову або змінились обставини, що зумовили застосування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою судді Чорнобука В.І. від 23 червня 2009 року, а тому відсутні підстави для скасування цих заходів. Крім того, з аналогічними підставами відповідачі вже зверталися до суду щодо скасування заходів забезпечення позову та, отримавши відмову в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, не оскаржили її у встановлений законом строк.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2009 року ЗАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2011 року частково задоволені позовні вимоги та стягнута солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №2007-011-М від 26 січня 2007 року, станом на 15 травня 2009 року, в розмірі 200 513,22 грн. та стягнута солідарно зі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №2008-010-М від 25 січня 2008 року, станом на 15 травня 2009 року, в розмірі 326 679,10 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 жовтня 2012 року була виправлена описка в рішенні суду від 23 березня 2011 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2014 року рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2011 року в частині розподілу судових витрат змінено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська суду від 16 травня 2014 року скасовані заходи забезпечення позову, вжиті у відношенні відповідача ОСОБА_2 . Ухвали судді Чорнбука В.І. від 23 червня 2009 року, відносно інших відповідачів, залишені без змін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 листопада 2023 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою судді Чорнобука В.І.

30 січня 2024 року до суду повторно надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову, прийнятих ухвалами судді Чорнобука В.І. від 23 червня 2009 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посилалися на те, що заходи забезпечення позову, у разі задоволення позову, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На примусовому виконанні в Слобожанському ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного МУ МЮ (м.Одеса) перебували виконавчі провадження щодо стягнення судових витрат, які повернуті постановами від 30 грудня 2011 року, тому відпали підстави для забезпечення позову, а тому вони просили скасувати заходи забезпечення позову, вжиті щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно зі ст.ст.1,2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Скасування заходів забезпечення позову належить відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Згідно з ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч.7 ч.8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадянина та виконання рішення суду є завершальною стадією судового провадження, що є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Колегія суддів зауважує, що сам по собі факт спливу 90-тиденного строку з дня набрання рішення суду законної сили, не може бути підставою для скасування заходів забезпечення позову. Доказів того, що судове рішення саме про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не судових витрат, не перебуває на виконанні матеріали справи не містять.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову суд першої інстанції вірно встановив обставини даної справи.

Належних доказів виконання рішення до заяви про скасування заходів забезпечення позову та до апеляційної скарги долучено не було.

Заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів зацікавленої особи у майбутньому при виконанні судового рішення та приймаються якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову вжитих по відношенню до відповідача ОСОБА_4 , не заслуговують на уваги, оскільки він з апеляційною скаргою не звертався та не уповноважував ОСОБА_1 на оскарження від його імені.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до цитування ухвали суду першої інстанції та цитування норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.М.Пищида