Номер провадження 2/754/6390/24
РІШЕННЯ

Іменем України

20 листопада 2024 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

секретаря судового засідання: Титар Г.А.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно отриманих коштів

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 р. Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 67 437,3317 грн., який виник внаслідок безпідставного призначення та виплати пенсії.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 , який перебуває на обліку в ГУ ПФУ України в м. Києві та отримує довічне грошове утримання судді у відставці. Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус судді», який набрав чинності з 06.12.2016, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Відповідач подав заяву 08.11.2021 на переведення з пенсії за віком на довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». В межах централізації відповідача перевели на інший Закон з 27.10.2021, що призвело до переплати пенсії. На підставі аналізу проведених перерахунків, пенсійну справу приведено у відповідність до норм чинного законодавства. У зв`язку з чим виникла переплата пенсії за період з 27.10.2021 по 07.11.2021 у розмірі 67 437,33 грн. З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено відповідачу листи від 03.02.2022 № 2600-0506-8/19483, від 23.06.2022 № 2600-0308-8/71088, від 24.04.2023 № 2600-0504-8/80971 щодо добровільного повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 67 с437,33 грн., проте зазначений лист відповідачем проігноровано та безпідставно отримані кошти повернуті не були. Зайво сплачені відповідачу кошти підлягають стягненню відповідно до положень статей 326, 1212 ЦК України.

Ухвалою суду від 03.10.2024 року вказану справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судовому засідання не з`явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив, в той же час надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, позовні вимоги підтримують та просили задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, в той же час на адресу суду надав відзи на позовні вимоги, в якому позовні вимоги не визнає, вважає що позов не обгрунтований та не підтверджений належними та допустимими доказами та вказав, що відповідно, об`єктом позову є нарахування довічного утримання за період з 27.10.2021 по 07.11.2021. факт законності прийняття рішення Вищою Радою Правосуддя 26.10.2021 про звільнення відповідача з посади у відставку не є предметом спору. Що, стосується нарахування довічного утримання з 27.10.2021 по 08.11.2021, то це здійснено у відповідності до п. 2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, в якому зазначено: «щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше 3-х місяців з дня звільнення судді з посади». Відповідна заява була подана 08.11.2021, тобто в межах трьохмісячного строку з усіма необхідними документами, що визнає і сам позивач у поданій позовній заяві. Звертає увагу суду, що в позовній заяві відсутня будь-яка аргументація позовних вимог. Не вказана норма, яка порушена при прийнятті рішення про призначення довічного утримання з 27.10.2021.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також з метою дотримання розумних строків її розгляду суд вважає за можливе справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності заперечень проти такого розгляду справи з боку сторін, що відповідає вимогам ст.279 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд в межах заявлених позовних (стаття 13 ЦПК України) вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту поданої позовної заяви: що ОСОБА_1 , який перебуває на обліку в ГУ ПФУ України в м. Києві та отримує довічне грошове утримання судді у відставці.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус судді», який набрав чинності з 06.12.2016, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідач подав заяву 08.11.2021 на переведення з пенсії за віком на довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

В межах централізації відповідача перевели на інший Закон з 27.10.2021, що призвело до переплати пенсії.

Правовою підставою заявлених позивачем вимог є положення статті 1212 ЦК України, відповідно до приписів якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

За змістом диспозиції цієї норми правильність зроблених розрахунків, за якими була здійснена виплата, та сумлінність поведінки одержувача презюмуються, а отже тягар доказування рахункової помилки та/або недобросовісності дій набувача покладається на особу, яка заявляє вимогу про стягнення безпідставно набутих коштів.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Такі ж висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Крім того, аналогічний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, провадження № 6-151цс13, та від 02 липня 2014 року, провадження № 6-91цс14, у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі № 536/487/17-ц, провадження № 61-28334св18.

Враховуючи, що виплата відповідачу довічного утримання була проведена органом Пенсійного фонду України добровільно, на підставі відповідного рішення, при цьому фактів недобросовісності з боку відповідача судом не встановлено, а належних доказів наявності рахункової помилки позивач не надав

Нарахування довічного утримання з 27.10.2021 по 08.11.2021, здійснено у відповідності до п. 2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, тобто щомісячне довічне утримання призначене з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше 3-х місяців з дня звільнення судді з посади».

Відповідна заява відповідачем була подана 08.11.2021, тобто в межах трьохмісячного строку з усіма необхідними документами, що визнає і сам позивач у поданій позовній заяві.

Отже, передбачені законом підстави для повернення безпідставно виплаченої довічного утримання, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, статями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно отриманих коштів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Н.Г.Таран