Провадження № 2-др/522/160/24
18 листопада 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання - Єрганінової К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Полянський Віктор Миколайович, ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку спадкування, за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Полянський Віктор Миколайович, про визнання права власності в порядку спадкування,
Приморським районним судом м. Одеси 22.10.2024 ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , також задоволено позовні вимоги третьої особи ОСОБА_3 .
До суду 30.10.2024 надійшла заява представника позивача ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 29 000 грн, оскільки витрати на правову допомогу підтверджуються належними доказами. Та витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 535,22 грн.
У зв`язку з перебуванням судді у період з 01.11.2024 по 15.11.2024 у відпустці, заяву призначено до розгляду на 18.11.2024.
ОСОБА_2 15.11.2024 подала до суду заперечення на заяву, згідно якої просить звільнити її від сплати судового збору та зменшити розмір витрат на правову допомогу.
На обґрунтування заперечень зазначено, що ОСОБА_2 як законний представник дитини з інвалідністю є звільнений від сплати судового збору. Вказує, що вартість участі адвоката в одному судовому засіданні значно завищена, а загальна вартість не співмірна складності справи.
Учасники справи у судове засідання 18.11.2024 не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Учасники справи звернулися до суду з заявами про розгляд заяви за їх відсутності.
Суд, дослідивши вимоги заяви та матеріали справи, дійшов наступних висновків.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відтак, звертаючись до суду з даним позовом позивач оплатив судовий збір у розмірі 1 610,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №174926891 від 11.09.2023 на суму 536,80 грн та платіжною інструкцією №174927270 від 11.09.2023 на суму 1 073,60 грн (т.1 а.с.59, 60).
На виконання ухвали суду про залишення позову без руху, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 5 856,02 грн, відповідно до платіжної інструкції №177930501 від 12.10.2023 (т.1 а.с.73).
Тобто, загальний розмір сплаченого судового збору становить 7 466,42 грн.
Представник позивача помилково вказує про сплату судового збору у загальному розмірі 7 535,22 грн.
ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_5 , та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 є законним представником дитини-інваліда.
Однак, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 19 років, тобто донька відповідачки повнолітня.
Крім того, відповідачка додала протокол ВКК №30 від 21.10.2015 КУ «Дитяча міська поліклініка №4», висновок дійсний до 17.10.2024 та переогляд ОСОБА_5 заплановано на 17.09.2023.
Згідно п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Згідно ч.1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.
Таким чином, ОСОБА_2 не є законним представником дитини з інвалідністю, адже її донька є повнолітньою, а висновок ВКК станом на зараз не дійсний.
Отже, ОСОБА_2 помилково вказує на те, що вона звільнена від сплати судового збору, адже вона не законний представник ОСОБА_5
23 червня 2023 року між Адвокатським об`єднанням «ЩИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір №1-71 про надання правової допомоги, яким визначили сплату за правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, чотирма платежами по 5 000 грн кожен.
Оплата на суму 20 000 грн підтверджена платіжними інструкціями від 05.07.2023, 07.08.2023, 05.09.2023 та 05.10.2023 (т.3 а.с.28-31).
24.10.2024 позивач та АО «ЩИТ» підписали акт №1 приймання-передачі наданих правових послуг, за яким час витрачений на надання правничої допомоги ОСОБА_1 становить 41,5 годин (т.1 а.с.32-34).
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідач заявила клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. З огляду на ціну позову у розмірі 247 648,30 грн, проаналізувавши час витрачений адвокатом на надання правової допомоги, враховуючи фінансовий стан сторін, зважаючи на розумність та співмірність витрат на правову допомогу до справи, суд вважає за можливе стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.
Тож, оскільки при ухвалені рішення не було вирішено питання про розподіл витрат на правову допомогу, необхідно ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 7 466,42 грн, що в загальному складає 9 466,42 грн.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 270, 354 ЦПК України, суд
Заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 9 466 (дев`ять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 42 копійки.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст додаткового рішення складено 20 листопада 2024 року.
Суддя: В.Я. Бондар