УХВАЛА

20 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 757/5515/16-ц

провадження № 61-14609ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 січня 2018 року, постанову Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2018 року та постанову Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Арм Груп-Україна» до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баляс Неля Петрівна, про визнання правочину недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Арм Груп-Україна» (далі - ТОВ «Арм Груп-Україна») звернулося до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю. В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг Аваль» (далі - ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль»), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баляс Н. П., про визнання правочину недійсним, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 січня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсними результати прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , проведені 27 лютого 2013 року ПП «СП «Юстиція», які оформлені протоколом від 27 лютого 2013 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки). Визнано недійсним акт ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 15 березня 2013 року, складений на підставі протоколу від 27 лютого 2013 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), що належить ТОВ «Арм Груп-Україна». Визнано недійсним свідоцтво, видане та посвідчене 07 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В. та зареєстроване в реєстрі, про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ТОВ «Арм Груп-Україна» право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 у власність ТОВ «Арм Груп-Україна» квартиру АДРЕСА_1 . Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , вчинену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Л. П.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року касаційну скаргу ТОВ «Арм Груп-Україна» залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2018 року залишено без змін.

01 листопада 2024 року Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» (далі -АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус») звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 січня 2018 року, постанову Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2018 року та постанову Верховного Суду від 14 листопада 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 405 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) якщо касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час касаційного розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає відповідну скаргу за правилами глави 2 ЦПК України.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Тлумачення наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що у разі пропуску строку на касаційне оскарження у межах одного року, він може бути поновлений за наявності відповідного клопотання учасника справи та за умови доведеності наявності поважних причин такого пропуску.

Зі спливом річного строку - особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, оскільки такий строк є присічним, за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 394 ЦПК України.

Тож, при поданні касаційної скарги після спливу одного року з дня складання повного тексту оскаржуваного судового рішення, такий строк може бути поновлений лише при доведеності існування виключних обставин, визначених у пунктах 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження представник АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» обґрунтовує тим, що заявник не був залучений до участі у справі № 757/5515/16-ц, тоді як преклюзивний однорічний строк поширюється за умови залучення до участі у справі та належного повідомлення про розгляд. Вважає, що строк на касаційне оскарження слід обраховувати з моменту коли АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» дізналось про існування оскаржуваного судового рішення, оскільки товариство не було учасником цієї справи.

Зокрема, АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» дізналось про існування справи № 757/5515/16-ц та зокрема оскаржуваного судового рішення з відповіді ліквідатора ТОВ «Арм Груп-Україна» 16 жовтня 2024 року.

Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, Верховний Суд враховує наступне.

Наявність порушених постановою Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2018 року прав АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», останній обґрунтовує тим, що в провадження Господарського суду Донецької області перебуває справа № 905/9178/13 про банкрутство ТОВ «Арм Груп-Україна». Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14 квітня 2014 року визнано грошові вимоги, зокрема ПАТ «ВТБ Банк» до ТОВ «Арм Груп-Україна» на суму 1 218,00 грн, як зобов`язання першої черги та 22 075 566,31 грн, як грошові зобов`язання забезпечені заставою майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1 . Постановою Господарського суду Донецької області від 07 травня 2014 року у справі № 905/9178/13 ТОВ «Арм Груп-Україна» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Станом на теперішній час справа перебуває в Господарському суді Донецької області.

10 червня 2021 року відбулись відкриті торги щодо реалізації (продажу права вимоги) за лотом № , до якого включені, зокрема майнові права за кредитними договорами, що укладені з юридичними особами, а також майнові права за договорами іпотеки та застави. За результатами проведення цих торгів переможцем стало АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».

30 липня 2021 року між АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» та ПАТ «ВТБ Банк» укладено договір про відступлення прав вимоги № 32-КБ, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О. С., за умовами якого право грошової вимоги за Договором про надання банківської гарантії від 05 березня 2007 року № 10-0603/46Г-07, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Арм Груп-Україна», перейшло до АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».

З огляду на зазначене, АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» набуло право вимоги до ТОВ «Арм Груп-Україна» за Договором про надання банківської гарантії від 05 березня 2007 року № 10-0603/46Г-07 та іпотечним договором від 18 січня 2008 року, за яким рішенням Господарського суду міста Києва від 23 липня 2013 року у справі № 5011-65/7617-2012 звернено стягнення на належне ТОВ «Арм Груп-Україна» майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Предметом позову у справі, про перегляд якої подається касаційна скарга є квартира АДРЕСА_1 , а отже задоволення позову у цій справі дасть можливість АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» задовольнити свої кредиторські вимоги.

У листопаді 2023 року АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» звернулося до Господарського суду Донецької області із заявою про заміну кредитора на його процесуального правонаступника у справі № 905/9178/13 (справа про банкрутство ТОВ «Арм Груп-Україна»).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 16 листопада 2023 року у справі № 905/9178/13 задоволено заяву АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус». Замінено кредитора у справі № 905/9178/13 з ПАТ «ВТБ Банк» на правонаступника АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус».

Враховуючи викладені обставини, заявник вважає, що постанова Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2018 року у справі № 757/5515/16-ц прямо впливає на права та інтереси АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», оскільки задоволення позовної вимоги про витребування квартири з чужого незаконного володіння поверне її у ліквідаційну масу боржника, що дасть можливість скаржнику, як належному іпотекодержателю квартири задовольнити свої кредиторські вимоги.

Верховний Суд звертає увагу на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 (провадження № 14-37цс20). Так, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що поняття «правонаступництво юридичної особи», «правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи» і «процесуальне правонаступництво юридичної особи-сторони у справі» мають різний зміст.

Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина перша статті 104 ЦК України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина друга статті 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (стаття 1216 ЦК України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (частина перша статті 104, статті 106 - 109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя цієї статті). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України), наприклад, смерті фізичної особи.

Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах. У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі 910/4516/20.

Відповідно до частини другої статті 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

З викладених доводів та доданих до касаційної скарги: протоколу електронного аукціону від 10 червня 2021 року, договору про відступлення права вимоги від 30 липня 2021 року № 32-КБ, платіжного доручення від 01 липня 2021 року № 71, акту приймання передачі документації від 30 липня 2021 року, договору про надання банківської гарантії від 05 березня 2007 року № 10-0603/46Г-07, іпотечного договору від 18 січня 2008 року, ухвали Господарського суду Донецької області від 16 листопада 2023 року у справі № 905/9178/13, Верховний Суд встановив, що заявник АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» фактично стверджує, що є правонаступником ПАТ «ВТБ Банк».

З урахуванням викладеного, Верховний Суд відхиляє доводи АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» щодо неможливості застосування до нього частини третьої статті 394 ЦПК України, оскільки до вступу у спірні матеріальні правовідносини, з якими АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» пов`язує інтерес до цієї справи, ПАТ «ВТБ Банк» мало статус третьої особи у справі № 757/5515/16-ц та приймало участь у розгляді справи, зокрема і в суді апеляційної інстанції, а отже не було позбавлено права оскарження в касаційному порядку постанови Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2018 року у строк, передбачений законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 дійшла висновку, що «особою, не повідомленою про розгляд справи» (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або відповідного судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої було відкрито судове провадження.

Оскільки заявником подано касаційну скаргу після спливу присічного річного строку, тому заявнику необхідно довести суду касаційної інстанції обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, за наявності яких у цьому випадку строк на касаційне оскарження може бути поновлений.

Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Оскільки наведені у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження обставини Верховний Суд не вважає такими, що можуть оцінюватись на предмет поважності з мотивів, наведених вище, тому суд дійшов висновку, що заява про поновлення строку на касаційне оскарження не містить обґрунтування наявності підстав для такого поновлення строку, що у відповідності до частини третьої статті 393 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без руху з наданням заявникові строку для подання нового клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням підстав для його поновлення та подання відповідних доказів, які будуть підтверджувати ці обставини.

Верховний Суд звертає увагу, що з метою усунення недоліків касаційної скарги та подання нового клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у цій справі заявнику необхідно вказати та довести існуванням не будь-яких обставин, які суд може оцінити як поважні, чи не поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження, а саме обставин, визначених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, а саме: факту неповідомлення про розгляд справи у суді апеляційної інстанції (за змістом оскаржуваного рішення вказано, що сторони у справі про розгляд справи повідомлені належним чином), або обґрунтувати існування обставин непереборної сили.

Водночас, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження постанови Верховного Суду від 14 листопада 2019 року необхідно відмовити з таких підстав.

Право касаційного оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначено у статті 389 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції під час розгляду касаційних скарг діє в межах цивільного процесуального законодавства України, його повноваження визначені главою 2 розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».

Чинним ЦПК України не передбачено повноважень Верховного Суду щодо перегляду судових рішень Верховного Суду інакше, ніж в порядку частини першої статті 423 ЦПК України, де визначено, що рішення, постанова або ухвала суду, яким закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус» в частині оскарження постанови Верховного Суду від 14 листопада 2019 року необхідно відмовити.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» на постанову Верховного Суду від 14 листопада 2019 року.

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 04 червня 2018 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

Якщо заяву про поновлення строку касаційного оскарження не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для його поновлення визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник