Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 712/9221/24
Провадження № 2/711/2550/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.

за участі:

представника відповідача адвоката Антонюк І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

в с т а н о в и в :

Представник ПАТ «СК «ЕТАЛОН» адвокат Чугуєнко Д.В., який діє на підставі ордеру серії АІ №1655862 від 25.07.2024, звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «СК «ЕТАЛОН» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 96 575,30 грн. та судові витрати.

В обґрунтування вимог в позові зазначено, що з вини відповідача, який керував автомобілем ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_1 , 21.03.2023 сталася ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «СК «ЕТАЛОН» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому позивач відшкодував ОСОБА_2 збитки, завдані йому внаслідок пошкодження його автомобіля у ДТП, в розмірі 96 575,30 грн. Натомість умовами договору страхування між позивачем та відповідачем було передбачено, що застрахований транспортний засіб буде використовуватись лише протягом періоду часу з квітня по жовтень. Оскільки ДТП сталося у березні 2023 року, то страховик має право регресної вимоги до страхувальника, а тому відповідач має самостійно і в повному обсязі відшкодувати позивачу суму коштів, що була сплачена позивачем ОСОБА_2 в якості відшкодування збитків в розмірі 96 575,30 грн.

Письмового відзиву проти позовних вимог на адресу суду не надходило.

Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.08.2024 позовну заяву передано за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

13.09.2024 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте надав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача. Також в заяві зазначено, що позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Зі сторони відповідача в судове засідання з`явилась представник відповідача адвокат Антонюк І.А., яка діє на підставі ордеру серії СА №1063728 від 14.10.2024, яка пояснила, що відповідач не заперечує проти позовних вимог, але заперечує проти розміру судових витрат позивача. Зазначила, що відповідач не користується своїм автомобілем постійно, а тому дія полісу страхування обмежувалась періодом квітень-жовтень 2023 року. Зауважила, що відповідач не заперечує своєї вини у ДТП, проте слід враховувати, що відповідач є особовою похилого віку, а ДТП сталося через наявність вибоїни на дорозі, внаслідок потрапляння в яку відповідач втратив керування своїм автомобілем і допустив зіткнення з автомобілем ОСОБА_3 . Додатково зауважила на необґрунтованості суми витрат позивача на правову допомогу, оскільки вважає, що визначений позивачем розмір таких витрат на рівні 20 000 грн. є завищеним і неспівмірним зі складністю провадження, а тому просила зменшити розмір таких витрат до 3000 грн.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

21.03.2023 об 11год 50хв в с. Медведівка, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на вибоїну в результаті чого не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення з автомобілем NISSAN LEAF, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками, чим порушив 13.3 Правил дорожнього руху.

Згідно постанови Чигиринського районного суду Черкаської області від 17.04.2023 у справі №708/341/23 ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні ДТП /а.с. 26/.

Цивільна-правова відповідальність власника легкового автомобілю ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент події ДТП була застрахована у ПАТ «СК «ЕТАЛОН» згідно полісу №ЕР-208235506 від 21.02.2022 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Умовами полісу передбачено, що він діє з 01.04.2022 по 31.03.2023, але застрахований транспортний засіб використовується лише протягом місяців з квітня по жовтень включно /а.с. 20/.

Згідно страхового акту №766/01/50/2023/1 від 30.08.2023, складеного ПАТ СК «ЕТАЛОН», розмір матеріального збитку власника автомобіля NISSAN LEAF, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 складає 104 075,30 грн., натомість за угодою сторін сума страхового відшкодування склала 96 575,30 грн. і була сплачена ПАТ «СК «ЕТАЛОН» ОСОБА_2 в період з 30.08.2023 по 05.09.2023 в повному обсязі /а.с. 17, 21, 22/.

Оскільки відповідач в добровільному порядку до теперішнього часу не відшкодовує позивачеві понесені ним витрати внаслідок відшкодування збитків завданих відповідачем в ДТП, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Таким чином, між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників в Україні здійснюється обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 3 Закону №1961).

Відповідно до пункту 22.1 ст.22 Закону №1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Натомість статтею 37 Закону №1961 передбачені підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, а статтею 38 такого Закону передбачені випадки, коли страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов.

Відтак відшкодування шкоди безпосередньо власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до пп. «д» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону №1961 страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що згідно умов полісу №ЕР-208235506 сторони (ПАТ «СК «ЕТАЛОН», як страховик, та ОСОБА_1 , як страхувальник) погодили, що застрахований транспортний засіб (ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_1 ) використовується страхувальником лише протягом повних семи місяців, тобто в період часу з квітня по жовтень включно. Отже фактично відповідним полісом охоплюється період страхування цивільно-правової відповідальності страхувальника з 01.04.2022 по 31.10.2022. Натомість ДТП сталося 21.03.2023 з вини відповідача, а відтак повна матеріальна відповідальність за відшкодування шкоди в даному випадку покладається безпосередньо на відповідача.

За матеріалами справи судом встановлено, що вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту, що зменшена з врахуванням коефіцієнту зносу замінених деталей), завданого власнику автомобіля NISSAN LEAF, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП з вини відповідача складає 96 575,30 грн. і була відшкодована позивачем шляхом здійснення страхової виплати на користь ОСОБА_2 (власник пошкодженого автомобіля). В той же час саме відповідач, як завдавач шкоди, зобов`язаний відшкодувати вартість такого матеріального збитку.

При цьому суд бере до уваги, що відповідач не заперечував розмір вартості матеріального збитку, який відшкодований позивачем ОСОБА_2 , а враховуючи надані позивачем документи, на підставі яких визначався розмір матеріального збитку (ремонтна калькуляція; страховий акт), у суду відсутні підстави ставити під сумнів обґрунтованість відповідних розрахунків.

За таких обставин, позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За обставинами справи судом встановлено, що судові витрати по справі складаються з судового збору, що був сплачений позивачем в розмірі 3028 грн. за подання позову до суду, та витрат позивача на правову допомогу.

Оскільки за наслідками розгляду справи по суті суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, то понесені позивачем витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в повному обсязі.

Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 20 000 грн. На підтвердження розміру відповідних витрат стороною позивача було надано до суду договір про надання професійної правничої допомоги від 28.06.2023 та додаткова угода №1 від 24.07.2023 до такого договору.

Сторона відповідача заперечила проти обґрунтованості розміру витрат позивача на правову допомогу з підстав невідповідності розміру таких витрат критеріям співмірності та пропорційності.

Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Також слід звернути увагу, що у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи (п. 185 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №754/8750/19).

Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з визначеного за домовленістю між позивачем та його представником фіксованого розміру гонорару адвоката за виконання будь-якої роботи, необхідної для досягнення очікуваного результату у справах з ціною позову понад 70000 грн.

В той же час суд бере до уваги, що в даному випадку представник позивача не брав участі в судових засіданнях, а подав до суду клопотання про розгляд справи без нього.

Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що за своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Обсяг доказів в обґрунтування позовних вимог, який є необхідним для правильного вирішення спору та був поданий стороною позивача до суду, є незначним.

Також суд бере до уваги процесуальну поведінку відповідача, який не заперечував позовних вимог та не оспорював обставин спірних правовідносин, внаслідок чого розгляд справи по суті фактично відбувся в одному судовому засіданні.

Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача і заперечення сторони відповідача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 20 000 грн. є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами відповідача про необґрунтованість та не співмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультаціями та складанням позовної заяви з додатками).

За таких обставин, беручи до уваги розмір ціни позову, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 3 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, а також суму платежу, присуджену судом до стягнення з відповідача.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» (адреса місцезнаходження: 03067, місто Київ, вулиця Гарматна, будинок 8, приміщення 6, ) у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, в загальній сумі 96 575 грн. 30 коп., а також судовий збір в розмірі 3 028 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 20 листопада 2024 року.

Головуючий : В.М. Скляренко