Справа № 226/1128/24

ЄУН № 226/1128/24
Провадження № 2/226/329/2024
і м е н е м У к р а ї н и
4 липня 2024 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:
головуючої судді Коваленко Т.О.,
за участі секретаря Лазарєвої В.В.,
учасники судового провадження:
позивач ОСОБА_1 (відсутній),
представник відповідача ОСОБА_2 (відсутній),
відповідач ПрАТ «ШУ «Покровське» (представник відсутній),
розглянувши у відкритому судовому засiданнi цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок травми на виробництві,
І. Стислий виклад позиції позивача.
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся із позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок травми на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він в період з 13.02.2012 по 15.03.2023 перебував у трудових відносинах із відповідачем. Працював гірником з ремонту гірничих виробок, що підтверджується копією трудової книжки. 05.09.2022 із ним стався нещасний випадок на виробництві, отримано травму закритий компресійних перелом Д-4 хребта з больовим синдромом. Забій поперекового відділу хребта. 14 вересня 2022 року на підприємстві відповідача було складено та затверджено акт за формою Н-1/п про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. 13.02.2023 Міжрайоною травматологічною МСЕК м. Покровськ вперше йому встановлено 40% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. 29.02.2024 року повторно Міжрайона травматологічна МСЕК м. Покровськ йому встановила 40% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності. Згідно медичних документів йому протипоказано праця із фізичним навантаженням, вимушене положення тулубу, підземні умови роботи. Рекомендовано спостереження неврологом, травматологом, хірургом. Тобто йому потрібно докладати зайвих зусиль для постійного проведення реабілітації та лікування його невиліковних хвороб для підтримання стану здоров`я позивача хоч би у теперішньому стані, та для запобігання погіршення його стану здоров`я. Тепер він непрацездатний і є неповноцінним членом суспільства, думки про це його пригнічують. Вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні він не міг та не зможе вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. Йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він був здоровою працездатною людиною, втратив 40% працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина, адже він більше ніколи не повернеться до роботи, бо його хвороба невиліковна. Він все своє трудове життя присвятив гірництву, про що свідчить копія трудової книжки. Він тепер відчуває себе нікчемним громадянином та незахищеним калікою. А це не почесна регалія. Вважає, що це соромне тавро на все остаточне життя. Йому важко жити, думаючи про це. Тепер він у розпачі, що йому тепер робити. Окрім втрати професії, він не може проводити побутові роботи, наприклад, відремонтувати побутові предмети, пересуватися, нахилятись, ходити на тривалі відстані, адже протипоказання не дозволяють йому проводити це. Тому він вимушений звертатися за допомогою до сторонніх осіб, що завдає йому додаткових незручностей та витрат. Відшкодування йому моральної шкоди не здійснювали та не пропонували. Відповідач використав трудовий його потенціал та викинув його, як відпрацьований матеріал. Відповідач не захистив позивача соціально, що є безвідповідальною протиправною поведінкою відповідача. Відповідач не забезпечив його аналогічною працею у колективі, а повинен був створити умови безпечної праці. Відповідачем були порушені санітарні норми та норми охорони праці. Нормативні акти з охорони праці він не порушував. При цьому мала місце протиправність дій відповідача, пов`язаних з порушенням Закону України „Про охорону праці, Правил безпеки у вугільних шахтах, що стало причиною втрати його здоров`я. Відповідач не забезпечив робочі місця позивача допоміжним устаткуванням, яке б зменшувало несприятливі виробничі фактори до допустимої величини. Вважає життя людини найціннішим, що може бути в світі, що відповідає принципам гуманізму. А здоров`я людини це основа життя. Оцінити важкість моральних страждань у зв`язку із втратою 40% працездатності неможливо. На його думку, найменша сума, яка може наблизити його до відшкодування моральної шкоди це 1 000 000 грн, які він просив суд стягнути з відповідача на його користь.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач, представник позивача надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Інших клопотань в порядку статті 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
6 травня 2024 року провадження у справі відкрите, визначено її розгляд у загальному провадженні.
Ухвалою суду від 6 червня 2024 року підготовче провадження у справі закінчене, призначено справу до судового розгляду на 4 липня 2024 року.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Позивач з 13.02.2012 по 15.03.2023 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ШУ «Покровське». Згідно із наказом № 597-к від 15.03.2023 року він був звільнений за п. 2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я.
05.09.2022 о 21.30 год з ОСОБА_1 при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок, отримано травму закритий компресійних перелом Д-4 хребта з больовим синдромом, забій поперекового відділу хребта.
З тексту акту Н-1/П вбачається, що основною причиною настання нещасного випадку з позивачем є особиста необережність під час пересування на сходах ганку адміністративно-побутового комплексу.
У період з 14.07.2023 по 24.07.2023, 14.12.2023 по 22.12.2023 звертався до лікарів амбулаторно зі скаргами на болі в грудному відділі хребта.
Відповідно до довідки міжрайонної травматологічної МСЕК м. Покровська від 13.02.2023 ОСОБА_1 за наслідками трудового каліцтва вперше визначено третю групу інвалідності, 40 % втрати професійної працездатності на строк до 01.03.2024. Йому рекомендовано медикаментозне та оперативне лікування.
Відповідно до довідки міжрайонної травматологічної МСЕК м. Покровська від 29.02.2024 ОСОБА_1 за наслідками трудового каліцтва повторно визначено третю групу інвалідності на строк до 29.02.2026 року.
V. Оцінка суду.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.
Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.
Згідно із ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров`я, здійснюється Фондом відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001.
Обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.
Крім того 01.01.2015 набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакціїЗакону України від 28.12.2014 № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці».
Частина восьма статті 36 цього Закону передбачає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.
Пункт 1 частини другої статті 10 цього Закону передбачає обов`язок страховика Фонду соціального страхування України виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом.
Отже Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей.
Таким чином, у разі нещасного випадку, що стався з працівником на виробництві, таку шкоду потерпілій особі повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.237-1 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно із ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов`язок створювати працівникові безпечні умови праці, провина власника полягає у невиконанні такого обов`язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання негативних наслідків щодо здоров`я працівника.
Наявність небезпечних умов праці позивача встановлена актом розслідування нещасного випадку, який трапився з позивачем.
Суд вважає, що у позивача виникле право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманої на виробництві травми, а висновок МСЭК підтверджує наявність факту спричинення шкоди його здоров`ю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного зв`язку між ушкодженням здоров`я та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт.
Як зазначено вище, ОСОБА_1 протягом тривалого часу лікувався через отриману травму на виробництві. В його медичних документах зафіксовані скарги на біль.
Отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків травма вимагає від нього продовження лікування, позивач зазнавав фізичний біль і психічні страждання, внаслідок чого порушилися його нормальні життєві зв`язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Суд при ухваленні рішення враховує положення Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до статті 164 ПК України (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).
До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466-ІХ, включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України).
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн за позов майнового характеру, поданий фізичною особою, оскільки позивач при зверненні до суду від сплати цих витрат був позбавлений.
На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153,237-1,2371 КЗпП України, ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268,273 ЦПК України, суд
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» судовий збір у дохід держави у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.О.Коваленко