Справа № 745/945/24
Провадження № 2/745/292/2024
19.11.2024 року Сосницький районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Данькова О.М., за участі секретаря судового засідання Петрикій І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Сосниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Менської державної нотаріальної контори про зняття обтяження з нерухомого майна,
В С Т А Н О В И В:
При цьому державним нотаріусом позивачу роз`яснено, що для зняття арешту нотаріусу необхідно подати: копію зобов`язання, копія договору застави/іпотеки, квитанція про внесення в депозит нотаріуса належних кредиторові грошових коштів, або цінних паперів, які свідчили б про повне і безумовне виконання зобов`язання, копію повідомлення нотаріуса кредиторові про внесення боргу в депозит, копію заяви боржника, переданої нотаріусом кредиторові відповідно до вимог Порядку, що вчинення цим кредитором необхідних дій із зняття заборони відчуження тощо (пункт 5.2 та 5.3 глави 15 розділу І Порядку). Документи, які б свідчили про погашення заборгованості, не надані, а тому нотаріус рекомендував позивачу звернутися до суду для скасування відповідної заборони (копія листа додається).
Як вказує позивач, жодних документів та відомостей про наявні боргові зобов`язання він не має, а також йому невідомі підстави виникнення відповідного обтяження.
Даний будинок, згідно з договором дарування житлового будинку, йому подарував 07.12.2004 ОСОБА_4 (копія додається). Хто такий ОСОБА_3 , позивачу також невідомо.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 надали до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, з якої вбачається, що позовні вимоги вони підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача Менс ької державної нотаріальної контори надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності без заперечень щодо позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задовольнити, в зв'язку з визнанням відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, відповідно до ст. 200 ЦПК України, в порядку, визначеному ст. 206 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що згідно з копією договору дарування від 07.12.2004 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями розташований в АДРЕСА_1 , (а.с 10-11). Із копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що 09.02.2005 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на 1/1 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 , (а.с. 12). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; на підставі свідоцтва про право власності від 02.06.2014 року, (а.с. 13-15). Із копії листа Менської державної нотаріальної контори від 17.09.2024 №1447/01-16 вбачається, що на будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; власник ОСОБА_3 , накладена заборона відчуження, ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду, (а.с. 8). Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. №31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за №364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме, накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором, і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотеко держателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно зі ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернень органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
Згідно із п.п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5. нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки з рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину, на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 року за № 364/3657, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відомості про обтяження об`єкта нерухомого майна, а саме, будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; були внесені Сосницькою райнною державною нотаріальною конторою, як заборона, а отже ,вилучення запису повинно відбуватись за правилами, встановленими п.п. 2.1.1 п. 2.1 Положення. Згідно з п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право власності є непорушним. За змістом ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник може вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що наявність заборони відчуження на будинок порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Сторонами у справі вимоги щодо розподілу судових витрат не заявлені, а тому їх розподіл відповідно до ст.141 ЦПК України судом не здійснюється. Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про нотаріат», статтями 16, 317, 319, 321, 391, 1268, 1269 ЦК України, статтями 13, 43, 76-81, 141, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, В И Р І Ш И В:
Суддя О.М.Даньков