справа № 208/5916/23
№ провадження 2/208/473/24
21 травня 2024 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:
головуючого, судді - Івченко Т.П.
За участю: секретаря судового засідання Паталахи І.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 «про витребування майна та стягнення заборгованості», -
1. Короткий зміст позовних вимог.
28 червня 2023 року представник Савіхіна А.М., яка діє в інтересах позивача АТ КБ «Приватбанк», звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_1 «про витребування майна та стягнення заборгованості».
Згідно до змісту позовних вимог позивач просить:
-Витребувати у ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» транспортний засіб Hyundai Accent, 2008 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 160000,00, який був переданий ОСОБА_1 на підставі Договору фінансового лізингу №DNF0A!00000045 від 15.10.2020;
-Вирішити питання про розподіл судових витрат.
2.Позиція сторони позивача.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 15.10.2020 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу автомобіля №DNF0A!00000045, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. зареєстрований у реєстрі під №717, відповідно до умов якого лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме: транспортний засіб Hyundai Accent, 2008 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Відповідно до п.2.3. Договору лізингу строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу становить 60 місяців (п.14.2.Договору лізингу) та складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених у Додатку 2 «Графік сплати лізингових платежів» до Договору лізингу та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу. 16.10.2020 лізингодавець та лізингоодержувач підписали акт приймання-передачі предмету лізингу.
Крім того, відповідно до п. 6.3.3. Договору лізингу лізингодавець має право відмовитись від цього договору шляхом дострокового розірвання у випадках передбачених чинним законодавством України. У відповідності до підпункту «а» пункту 8.1. Договору лізингу для цілей цього договору подією дефолту є, зокрема, затримання сплати лізингоодержувачем лізингових платежів або інших платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць. Згідно із п. 8.2.1 Договору лізингу у разі настанні події дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмета лізингу. У повідомленні про дефолт, окрім зазначеної інформації, лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших зобов`язань за цим договором. Відповідно до Договору лізингу починаючи з 19.11.2020 року лізингоодержувач повинен був кожного місяця сплачувати загальний лізинговий платіж в розмірі 4410,00грн.. Лізингові платежів відповідачем у визначеному розмірі та строки не вносилися. У зв`язку із затримкою відповідачем лізингових платежів більше ніж на один календарний місяць, 10.04.2023 позивачем було направлено лізингоодержувачу повідомлення про настання події дефолту. Поштове відправлення з вищевказаним повідомленням 09.05.2023 було повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання. Повідомлення про настання події дефолту було направлено позивачем на адресу відповідача, яка зазначена у Договорі лізингу та Додатковій угоді.
Згідно із п. 8.2.4. Договору лізингу якщо протягом 10 календарних днів з момент отримання повідомлення про дефолт, лізингоодержувач не усунув подію дефолту лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за договором та повернути предмет лізингу, а Лізингодавець має право згідно зі ст. 651ЦПК Україниздійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Відповідно до повідомлення про настання події дефолту від 10.04.2023 року у випадку не усунення події дефолту у вказаний строк договір лізингу вважається розірваним з 29.04.2023 року. Станом на травень 2023 року предмет лізингу лізингоодержувачем не повернуто, місце знаходження транспортного засобу позивачу не відоме, прострочену заборгованість за лізинговими платежами відповідач не сплатив.
Таким чином, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів пов`язаних із правом власності та договором фінансового лізингу та вважає, що він, як власник предмету лізингу, має право на витребування майна у відповідача, оскільки останній утримує його у себе без будь-якої правової підстави після розірвання договору фінансового лізингу (відповідна підстава відпала після розірвання договору) та право на отримання лізингових платежів, заборгованість за якими виникла до моменту розірвання договору фінансового лізингу.
3. Позиція відповідача.
Відповідач, ОСОБА_1 , не скористалась своїм правом та не подала у строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, Відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подала зустрічний позов.
4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.
28 червня 2023 року представник Савіхіна А.М., яка діє в інтересах позивача АТ КБ «Приватбанк», звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_1 «про витребування майна та стягнення заборгованості» (а.с.2-5)
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2023 року цивільну справу передано до провадження судді Івченко Т.П.(а.с.41)
21 липня 2023 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку загального позовного провадження (а.с. 44).
21 серпня 2023 року на електронну пошту суду від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Трегуба М.К. надійшла заява про відкладення судового засідання (а.с. 50).
Ухвалою суду від 04.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. (а.с.81)
В судовому засіданні 25.03.2024р. представник позивача, адвокат Стребіж Г.С. не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі.
25.03.2024 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська вирішено провести заочний розгляд справи.
Відповідач, будучи належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, судові повістки - виклики направлялись відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України, вважається доставленими, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи та на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає причини неявки відповідача неповажними, є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідач будучи повідомленим належним чином про розгляд справи відносно нього, відзиву на позов не подав про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.
5. Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що 15.10.2020 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу автомобіля №DNF0A!00000045, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. зареєстрований у реєстрі під №717, відповідно до умов якого лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме: транспортний засіб Hyundai Accent, 2008 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 160000,00грн. (а.с.11-15).
Згідно із п. 2.2 статті 2 договору лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік виписку, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в статті 14 п. 14.1 Договору, Додатку 1 (Специфікації), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодувань витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням Договору, на умовах цього Договору.
По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та/або чинним законодавством України).
За змістом п. 2.3. статті 2 Договору строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) зазначений в статті 14 п. 14.2. Договору та складає 60 місяців.
Відповідно до п.2.4 статті 2 договору предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії даного договору.
Відповідно до п. 4.2. статті 4 Договору усі платежі за Договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до графіку та умов цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на транзитний рахунок відповідно до статті 14 п. 14.5. Договору. Лізингові платежі включають: платежі з відшкодування частини вартості предмета лізингу: винагороду лізингодавця за користування предметом лізингу (винагорода): платежі з відшкодування витрат лізингодавця. пов`язаних з порушеннями лізингоодержувача: платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу: платежі з відшкодування витрат адміністративних штрафів, пов`язаних з порушеннями лізингоодержувача: платежі з відшкодування інших витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням цього Договору (в т.ч. не зазначені в Договорі, але що можуть виникнути у лізингодавця при виконанні Договору).
За змістом п. 6.2.2. статті 6 Договору на лізингоодержувача покладено обов`язок сплатити лізингодавцю платежі з відшкодування вартості предмета лізингу, відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу відповідно до графіку та статті 14 п. 14.3. цього Договору.
Відповідно до п. 6.2.3. статті 6 Договору лізингоодержувач зобов`язався сплатити лізингодавцю винагороду за користування предметом лізингу відповідно до графіку та статті 14 п. 14.3. цього Договору.
Окрім цього, у п. 6.2.4. статті 6 Договору сторони узгодили, що лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю інші платежі відповідно до статті 14 п. 14.6. Договору, в строки, визначені умовами Договору та/або графіком лізингових платежів.
Відповідно до п. 6.3.3. Договору лізингу Лізингодавець має право відмовитись від цього договору шляхом дострокового розірвання у випадках передбачених чинним законодавством України.
У відповідності до підпункту «а» пункту 8.1. Договору лізингу для цілей цього договору подією дефолту є, зокрема, затримання сплати Лізингоодержувачем лізингових платежів або інших платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць.
Згідно із п. 8.2.1 Договору лізингу у разі настанні події дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмета лізингу. У повідомленні про дефолт, окрім зазначеної інформації, Лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших зобов`язань за цим договором.
Разом з тим, п.14.3 статті 14 договору передбачено лізингові платежі та порядок їх сплати: щомісяця згідно з графіком, що включає в себе платіж з відшкодування частини вартості предмета лізингу у розмірі згідно з додатком 2; винагорода за користування предметом лізингу в розмірі 25,9% річних від суми залишку невідшкодованої частини вартості предмета лізингу; платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних згідно з додатком 2.
Відповідно до п.14.10 статті 14 договору щомісяця в період сплати лізингових платежів лізингоодержувач сплачує лізинговий платіж в розмірі 4410,00 гривень та відшкодовує лізингодавцю всі витрати, що пов`язані з виконанням договору та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточному місяцю.
Згідно із п. 9.2. статті 9 Договору у випадку порушення Лізингоодержувачем зобов`язань, передбачених пунктами 6.2.2., 6.2.3. Договору, щодо сплати винагород та відшкодувань вартості предмета лізингу, Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.
На виконання умов договору фінансового лізингу 16.10.2022 лізингодавець та лізингоодержувач підписали акт приймання-передачі предмету лізингу, відповідно до якого позивач передав відповідачу у користування транспортний засіб марки Hyundai Accent, 2008 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 160000,00 гривень (а.с.17).
Відповідно до графіку, вказаному у Додатку №2 до договору лізингу починаючи з 19.11.2020 лізингоодержувач повинен був кожного місяця сплачувати загальний лізинговий платіж у розмірі 4410,00 грн (а.с.16 на звороті).
10.04.2023 року, у звязку з затримкою відповідачем лізингових платежів, більше ніж на один календарний місяць, позивачем було направлено повідомлення про настання події дефолту (а.с.19). Поштове відправлення з вищевказаним повідомленням 09.05.2023 було повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с.22). Оскільки Лізингоодержувачем не було усунуто подію дефолту, то згідно повідомлення булу вказано про розірвання Договору лізингу з 29.04.2023 року.
Станом на травень 2023 року предмет лізингу Лізингоодержувачем не повернуто, місце знаходження транспортного засобу Позивачу не відоме, прострочену заборгованість за лізинговими платежами відповідач не сплатив.
Згідно із п. 8.2.4. Договору лізингу якщо протягом 10 календарних днів з момент отримання повідомлення про дефолт, лізингоодержувач не усунув подію дефолту лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за договором та повернути предмет лізингу, а лізингодавець має право згідно зі ст. 651ЦПК Україниздійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену у повідомленні.
6. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами 1 та 3статті 13ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК).
За правилами статті 11ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За частиною першою статті 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої та третьої статті 626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та Законом України «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Аналогічне визначення договору лізингу міститься у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»(чинний на час укладення договору). За статтею 4цього Закону лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Правовідносини сторін у цій справі виникли з договору фінансового лізингу та регулюються законом, чинним на час укладення договору фінансового лізингу.
За частинами другою, третьою статті 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» обов`язками лізингодавця є: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу. Лізингодавець може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цьогоЗаконута інших нормативно-правових актів.
Відповідно до ч.1ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, користуючись предметом лізингу, не виконував належним чином умови Договору лізингу, допустив порушення покладених на нього зобов`язань щодо своєчасної сплати лізингових платежів, що є подією дефолту, не повідомив про відмову від договору лізингу в односторонньому порядку у встановлені законом строки, на повідомлення про настання події дефолту жодним чином не зреагував, прострочену заборгованість не сплатив, що призвело до розірвання договору лізингу позивачем 29.04.2023 в односторонньому порядку.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Крім того, відповідно до ч. 1ст.316ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ст.387ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст.651ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, як право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до ч. 1ст.1212ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в на (ч. 1ст. 1213 ЦК України).
Також, в п. 26 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень ч. 1ст.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.
Враховуючи, що на час розгляду справи Договір фінансового лізингу автомобіля №DNF0A!00000045, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. зареєстрований у реєстрі під №717 є розірваним, то лізингоодержувач зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме предмет лізингу, яким він користувався за вказаним договором. Оскільки відповідачем не вчинено будь-яких дій щодо добровільного повернення предмета лізингу позивачу, то такий підлягає примусовому витребуванню у відповідача на користь позивача.
Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
7. Розподіл судових витрат між сторонами.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України,суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі ним позову до суду, в сумі 3337,62грн., згідно до платіжного доручення № BOJ61B3SFZ від 01.06.2023 року.
Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд -
Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 «про витребування майна та стягнення заборгованості» - задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Сторони по справі:
відповідач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя Івченко Т. П.