ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/4456/24

Провадження № 22-ц/4820/1625/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка подана його представником ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2024 року (суддя Чевилюк З.А.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням суду від 03.05.2007 у справі №2-1208/2007 стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12 грудня 2006 року по виповнення донькою повноліття.

В першому відділі ДВС у м. Хмельницькому ЦЗМРУ МЮ (м.Київ) перебуває на примусовому виконанні лист №2-1208/07, виданий 12.07.2007 Хмельницьким міськрайонним судом, про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у розмірі 1/5 заробітку на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 12.12.2006 і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначала, що відповідач з грудня 2006 року по січень 2023 року аліменти не сплачував, через що у нього виникла прострочена заборгованість, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 29.01.2024. Розмір заборгованості по аліментах за період з 01.12.2006 по 01.01.2023 становить 203269,66 грн. Визначений державним виконавцем розмір заборгованості за аліментами відповідач не оскаржував.

Вказувала, що має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка відповідно до проведених позивачем розрахунків становить 3068684,49 грн за період з грудня 2006 року по січень 2023 року. Разом з тим, враховуючи законодавчі обмеження розміру пені по аліментах визначені ст.196 Сімейного кодексу України, яка не може перевищувати 100 відсотків заборгованості по аліментах, позивачка просила суд стягнути пеню за період з грудня 2006 року по січень 2023 року в розмірі 203269,66 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 203269,66 грн за період з грудня 2006 року по січень 2023 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що 18.08.2022 у виконавчому провадженні №5439103 головним державним виконавцем Першого ВДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гураєвським М.М. була винесена постанова від 18.08.2022 про накладення штрафу на ОСОБА_4 у розмірі 88353,79 грн за несплату аліментів за період з 18.08.2019 по 18.08.2022. Проте, суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував обмеження щодо розміру пені, яка підлягає стягненню, що визначені абз. 2 частини 1 ст. 196 СК України. За позицією скаржника, максимальний розмір пені повинен становити 114915,87 грн (дорівнювати різниці між сумою заборгованості 203269,66 грн та розміром застосованого штрафу 88353,79 грн).

Посилається на те, що суд визнав винним ОСОБА_4 у несплаті аліментів з дня присудження аліментів (грудня 2006 року) проте, рішення вступило в законну силу 03.05.2007.

Крім того, вказує, що до часу достовірної обізнаності платника аліментів про існування рішення суду про стягнення аліментів, - в останнього відсутня вина в утворенні заборгованості по аліментах. В свою чергу, вина платника аліментів в утворенні заборгованості є обов`язковим елементом для стягнення з нього неустойки (пені за несвоєчасну сплату аліментів). Таким чином, одним з предметів доказування у даній справі є час з якого відповідач, як платник аліментів, знав або повинен був знати про свій обов`язок сплачувати аліменти саме за рішенням суду. Разом з тим, доводи відповідача про добровільне виконання обов`язку з утримання дитини, про необізнаність про існування судового рішення про стягнення з нього аліментів не були судом першої інстанції взяті до уваги.

Відповідач (до січня 2020 року дати арешту його карткових рахунків) не знав та не міг знати про рішення суду, виконавче провадження через об`єктивні причини, що від нього не залежали, та весь час він продовжував добросовісно виконувати свої батьківські обов`язки по утриманню дитини в добровільному порядку, у зв`язку з чим вина його у несплаті аліментів виключена.

Жодні документи виконавчого провадження не надсилались боржнику, боржник не розшукувався, що позбавило його вчасно здійснити виконання судового рішення про сплату аліментів. Вважає безпідставним стягнення пені за період з грудня 2006 року по січень 2020 року.

Вказує, що за період з серпня 2022 року по січень 2023 року вина відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів також відсутня, оскільки згідно з постановою державного виконавця від 26.08.2022 обов`язок по сплаті аліментів покладений на військову частину.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Янюк К.М., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що ОСОБА_4 був обізнаний про наявність рішення про стягнення з нього аліментів та необхідність виконання обов`язку зі плати аліментів, про виконавче провадження, та з 2006 року жодного разу не цікавився обов`язком утримання своєї доньки, як і було відомо про заборгованість зі сплати аліментів. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з урахуванням чинних норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Павалюк Г.В. підтримала апеляційну скаргу.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Янюк К.М. в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим .Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів на утримання доньки, і заявлена сума пені в розмірі 203269,66 грн не перевищує 100% заборгованості зі сплати аліментів, підстав для зменшення розміру неустойки не доведено.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись в повній мірі з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 02 березня 2007 року у цивільнй справі № 2-1208/2007 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 250 грн щомісячно, починаючи з 12.12.2006 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 03 травня 2007 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 02 березня 2007 року скасовано, стягнуто з ОСОБА_4 на на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.12.2006 і до досягнення дитиною повноліття.

02.12.2011 позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 (а.с.6).

09.06.2017 позивачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.7).

У Першому відділі ДВС у м. Хмельницькому ЦЗМРУ МЮ (м.Київ) перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист №2-1208/07, виданий 12.07.2007 Хмельницьким міськрайонним судом, про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у розмірі 1/5 заробітку на утримання доньки ОСОБА_7 , починаючи з 12.12.2006 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 29.01.2024, проведеного заступником начальника Першого ВДВС у м. Хмельницькому ЦМУ МЮ (м.Київ) Гураєвським М.М, розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів перед позивачем згідно виконавчого листа, виданого Хмельницьким міськрайонним судом 12.07.2017 за період з 01.12.2006 по 01.01.2023 складає 203269,66 грн (а.с. 11-14). Визначений державним виконавцем розмір заборгованості за аліментах відповідач не оскаржував. Погашення заборгованості по аліментах почало здійснюватись у січні 2023 року.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (накладення штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів), максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

При цьому, розмір пені за місячним платежем розраховується таким чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток (тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %).

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21.

При визначенні розміру неустойки (пені) судом першої інстанції взято до уваги здійснений позивачкою розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відповідно до якого розмір неустойки становить 3 068 684,49 грн за період з грудня 2006 року по січень 2023 року. Разом з тим, при проведенні розрахунку не враховано, що виконавчий лист №2-1208/07, виданий 12.07.2007 Хмельницьким міськрайонним судом, про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у розмірі 1/5 заробітку на утримання доньки ОСОБА_7 , починаючи з 12.12.2006 і до досягнення дитиною повноліття, перебував на виконанні у Національній академії ДПС і аліменти були утриманні з грошового забезпечення ОСОБА_4 по 11.12.2007 (а.с. 194). А тому, відсутні підстави для нарахування неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 154433,23 грн за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року.

Разом з тим, звертаючись до суду, з врахуванням визначених законом обмежень щодо визначення розміру неустойки (пені), позивач просила стягнути неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період грудня 2006 року по січень 2023 року в розмірі 100% заборгованості по аліментах, що становить 203269,66 грн.

З матеріалів виконавчого провадження №54239103 вбачається, що 18.08.2022 головним державним виконавцем Першого відділу ДВС у м. Хмельницькому Гураєвським М.М. винесено постанову про накладення штрафу за несплату аліментів, відповідно до якої стягнуто з ОСОБА_4 на користь стягувачки ОСОБА_10 штраф за несплату аліментів понад три роки (станом на 18.08.2022 в розмірі 176707,57 грн) в розмірі 50% в сумі 88353 грн 79 коп. (а.с. 69 на звороті).

Проте, судом першої інстанції не було враховано вказаної обставини, внаслідок чого неправильно здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 196 СК України, у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, тобто 114915,94 грн.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі судового рішення від 03.05.2007 у справі №2-1208/07 мав сплачувати на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_7 . Про судове рішення відповідач був обізнаний, рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів оскаржувалося ОСОБА_4 в апеляційному порядку, він був присутній при розгляді справи в апеляційному суді.

Відповідач ОСОБА_4 , посилаючись у апеляційній скарзі на відсутність вини у виникненні заборгованості по аліментах, не надав суду належних та допустимих доказів в підтвердження того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з його вини, доказів вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів, так і доказів того, що він мав об`єктивні перешкод для своєчасної сплати аліментів.

Крім того, ОСОБА_4 не заперечував існування у нього заборгованості зі сплати аліментів та погашав її частинами на протязі певного часу, станом на 01.03.2024 заборгованість відсутня.

Отже, відповідачем ОСОБА_4 не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, розмір неустойки (пені) за несплату аліментів підлягає зменшенню та період стягнення слід визначити з січня 2008 року по січень 2023 року.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, мають бути розподілені судові витрати пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у цій справі. Тому на відповідача покладається судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (56,53%) в розмірі 1149,08 грн за розгляд справи судом першої інстанції, який підлягає стягненню на користь держави.

При цьому, відповідачу слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно до частини задоволених вимог апеляційної скарги (43,47%) - 1325,42 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується квитанцією (а.с. 176).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка подана його представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2024 року змінити, зменшивши розмір неустойки (пені) за несплату аліментів, який стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , до 114915,94 грн та визначивши період стягнення з січня 2008 року по січень 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2032,70 грн судового збору.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1325,42 грн компенсувати ОСОБА_4 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай