Справа № 482/2283/24
Номер провадження 2-з/482/27/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Сергієнко С.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

До Новоодеського районного суду Миколаївської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з позовом, позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на транспортні засоби, які на праві приватної власності належать ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 шляхом заборони їх відчуження, а також накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать або підлягають сплаті ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 в розмірі суми позовних вимог 908216 (дев`ятсот вісім тисяч двісті шістнадцять) гривень 47 копійок.

У обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що у позивача виникає побоювання того, що відповідач може розпорядитися своїм майном і відчужити його на користь невідомих осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду.

Вивчивши доводи заяви, судом встановлено наступне.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 носять майновий характер, розмір яких становить заподіяна позивачу майнова шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 908216 (дев`ятсот вісім тисяч двісті шістнадцять) гривень 47 копійок, між сторонами існує спір, а невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може призвести до ускладнення чи унеможливити виконання рішення суду стосовно позовної вимоги про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вирішення якої передано до суду.

Захищаючи своє право власності, позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом та заявою про його забезпечення.

Видом забезпечення позову позивач обрав накладення арешту на транспортні засоби, які на праві приватної власності належать ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 шляхом заборони їх відчуження, а також накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать або підлягають сплаті ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 в розмірі суми позовних вимог 908216 (дев`ятсот вісім тисяч двісті шістнадцять) гривень 47 копійок.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд також враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Також судом, враховано, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову, суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

Враховуючи розмір заявлених вимог та згідно з вимогами п.1 ч.1 та ч.3 ст. 150 ЦПК України стосовно співмірності із заявленими позивачем вимогам,суд вважає що вид забезпечення позову у виді накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать або підлягають сплаті ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 в розмірі суми позовних вимог 908216 (дев`ятсот вісім тисяч двісті шістнадцять) гривень 47 копійок, підлягає задоволенню в розмірі заявлених позовних вимог, так як невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення вимог позивача, що призведе до порушення його прав.

Стосовно виду забезпечення позову, заявленого позивачем у вигляді накладення арешту на транспортні засоби, які на праві приватної власності належать ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 шляхом заборони їх відчуження, суд зазначає про таке.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2021 року справа №643/12369/19 пояснив, що арешт майна є більш широким заходом забезпечення позову ніж заборона на відчуження майна, оскільки включає в себе не тільки заборону на відчуження майна, а й інші обмеження у праві розпорядження майном, в той час як заборона на відчуження об`єкті майна є вичерпним обмеженням та заходом, який не розповсюджується на інші права власника щодо цього майна, що є суттєвим в процесі виконання ухвали суду.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд вважає, що підлягає до задоволення такий вид забезпечення позову як заборона відчуження транспортних засобів, які на праві приватної власності належать ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , тому що арешт і є забороною розпорядження, використання майна, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення вимог позивача, що призведе до порушення його прав.

Керуючись ст. ст. 149-157, 258-260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Забезпечити позов шляхом заборони відчуження транспортних засобів, які на праві приватної власності належать ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать або підлягають сплаті ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 в розмірі суми позовних вимог 908216 (дев`ятсот вісім тисяч двісті шістнадцять) гривень 47 копійок.

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Строк пред`явлення даної ухвали до виконання - 3 роки.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом і виконується негайно, в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Примірник ухвали направити для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня проголошення ухвали, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя: С.А. Сергієнко