ПОСТАНОВА

Іменем України

02 липня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/4981/23

провадження № 22-ц/4809/892/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Головань А.М., Письменний О.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 березня 2024 року (суддя Голосеніна Т.В.),-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, до досягнення дочкою 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання.

В обґрунтування позову вказано, що сторони перебували у шлюбі з 24.09.2004 року до 06.05.2009 року, мають спільну дочку ОСОБА_3 , 2005 року народження.

17.08.2017 року позивачка змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_4 .

01.09.2023 року донька зарахована на перший курс денної форми навчання, термін навчання - з 01.09.2023 року до 30.06.2025 року.

ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Позивачка не має змоги у повній мірі самостійно утримувати дочку, оскільки отримує пенсію у зв`язку з інвалідністю та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, через хворобу дитини.

ОСОБА_1 вказує, що дочка потребує матеріальної допомоги, оскільки часто хворіє, витрачає кошти на їжу, проїзд до навчального закладу, знаходиться на обліку в окуліста, за станом здоровя вимушена купувати контактні лінзи декілька разів на рік.

Відповідач є працездатним та може працювати, але добровільно матеріальної допомоги не надає. Інших дітей відповідач не має, аліменти утриманцям не сплачує.

В зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просить стягнути аліменти у визначеному нею розмірі.

У відзиві на позов представник відповідача адвокат Ковальова Т.Ю. просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначила, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки. Згідно довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7 розмір заробітку/доходу відповідача за 2023 рік становить 9 825,00 грн. Крім того, відповідач повинен щомісяця нести витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, витрати на придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, що, на думку представника відповідача, повинно враховуватися при розгляді даної справи. Доходи відповідача не достатньо на оплату житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість з водопостачання, водовідведення, абонентське обслуговування у розмірі 695,82 грн та теплопостачання у розмірі 24 419,81 грн за місцем реєстрації відповідача.

У відповідача відсутнє рухоме та нерухоме майно.

ОСОБА_6 навчається дистанційно, тому відсутні додаткові витрати, пов`язані з проживанням, витратами на харчування в навчальному закладі та на проїзд до учбового закладу. Копії білетів не є належними доказами витрат на проїзд до навчального закладу, оскільки не зазначено місце відбуття та місце прибуття пасажира.

Позивач не довела, що ОСОБА_6 не має змоги самостійно себе забезпечувати.

Дочка сторін отримує академічну стипендію.

Сторона не надала відомостей про наявність/відсутність у неї нерухомого/рухомого майна, транспортних засобів. Не надала належних та допустимих доказів на підтвердження можливості відповідача надавати допомогу дочці (а.с.36-37).

У відповіді на відзив позивач вказала, що відповідач не перебуває на обліку в центрі зайнятості в пошуках роботи, що, на її думку, свідчить про небажання ОСОБА_2 шукати офіційну роботу. Відповідач знімає квартиру, ймовірно за проживання в ній сплачує кошти, що, на її думку, може свідчити про те, що відповідач працює в основному неофіційно, але добровільно надавати матеріальну допомогу дочці не бажає.

ОСОБА_2 не є особою з інвалідністю, тому протипоказань для роботи відсутні. Інших дітей чи батьків на утриманні немає.

ОСОБА_1 зазначає, що є особою з інвалідністю та намагається виконувати свій обов`язок по утриманню та вихованню дочки. Дохід в неї складає 2 760 грн на місяць, з якого вона утримує дітей, оплачує комунальні послуги, купує ліки як для себе, так і для дітей. Іншого доходу позивачка немає, оскільки знаходиться у безоплатній відпустці по догляду за дитиною до шести років.

Позивачка несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг як за себе, так і за дочку. Відповідач відмовляється добровільно надавати допомогу для оплати житлово-комунальних послуг.

Оскільки відповідач є лише користувачем квартири, а не її власником, тому вказані ним борги за водопостачання в сумі 695,82 грн та теплопостачання в сумі 24 419,81 грн, не свідчать, що є його боргами. На підтвердження заборгованості за теплопостачання відповідач надав ксерокопію листка паперу, а не виписку КП «Теплокомуненерго» із зазначенням боржника, тому, на думку позивачки, даний доказ не є належним та допустимим.

Відсутність майна не позбавляє батька дитини можливості матеріально їй допомагати. Позивачка не має у власності нерухомого майна, але дочка знаходиться на її утриманні.

Дочка навчається на денній формі навчання. Дистанційної форми навчання освітньою програмою не передбачено, тому не може працювати для свого належного матеріального забезпечення. Розмір стипендії становить 1 510 грн. Витрати на проїзд до навчального закладу складають 1008 грн. на місяць, мінімальні витрати на їжу - 2 400 грн на місяць.

ОСОБА_3 часто хворіє витрати на ліки відповідно 500 - 1 000 грн на місяць.

Дочка також потребує одягу та для навчання планшет, комп`ютер, книги, мінімальні витрати на які становлять приблизно 2 000 грн. на місяць.

Мінімальні витрати під час навчання відповідають 5 408 грн на місяць. Оскільки дочка отримує стипендію в сумі 1 510 грн, кошти, яких вона потребує, становлять 2 890 грн. на місяць (а.с.48-49).

У запереченнях представник відповідача вказала, що ОСОБА_2 на теперішній час не працює, що підтверджується довідкою про доходи. Доводи позивачки про те, що відповідач працює неофіційно, є припущеннями.

Відповідач не повинен доводити позивачці, яким чином він шукає роботу. Витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни це обов`язкові витрати відповідача, які він не може не здійснювати. Наявність боргу за опалення за місцем реєстрації та проживання відповідача підтверджується відповідною довідкою, що видана на власника квартири ОСОБА_7 , з якою ОСОБА_2 проживає у фактичних шлюбних відносинах. На даний час відповідач змушений в першу чергу матеріально піклуватися про співмешканку та про себе, оскільки матеріальне забезпечення дочки здійснював до її повноліття. Доводи позивачки не мають належного обґрунтування та доказів дійсної потреби ОСОБА_3 у матеріальній допомозі.

На думку представника відповідача, дані кошти позивачка, в першу чергу, хоче стягнути на свою користь, оскільки саме вона, а не дочка сторін, звернулась з даним позовом. Відповідач вважає, що дочка може навчатися та поєднувати навчання з роботою. ОСОБА_3 отримує стипендію, яка більше місячного доходу відповідача (а.с.57-59).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.10.2023 року і до закінчення навчання дочкою, але не більше, ніж до досягнення нею 23-річного віку; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що донька сторін у справі є повнолітньою, продовжує навчання на денній формі та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, оскільки є здоровим та працездатним, а також приймаючи до уваги те, що відповідно до ст. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, суд з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, а тому, аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно будуть достатніми для належного утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, відповідатиме можливостям відповідача та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Згідно поданої апеляційної скарги просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 березня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що в нього відсутня можливість сплачувати аліменти, оскільки немає у власності рухомого та нерухомого майна, а також отримує мінімальний дохід.

Не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, оскільки позбавлений будь-яких засобів для задоволення своїх особистих потреб (харчування, одяг, оплата комунальних послуг та проживання), також зазначає, в нього відсутні доходи.

На даний момент змушений в першу чергу матеріально піклуватися про свою дружину ОСОБА_7 з якою проживає у фактичних шлюбних відносинах.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

29 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву, про що постановлено відповідну ухвалу.

09 травня 2024 року закінчено підготовчі дії у справі; постановлено апеляційний розгляд справи здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Щодо клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням/викликом учасників справи.

15 травня 2024 року від представника відповідача адвоката Ковальової Т.Ю. надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників. В обґрунтування вказано, що значення та результат справи є надзвичайно важливим для відповідача, оскільки в даний час він позбавлений будь-яких засобів для задоволення своїх першочергових потреб (харчування,одяг, оплата комунальних послуг та проживання) та не отримує доходів взагалі. Розмір суми, яку вимагає стягувати з відповідача позивачка має для нього велике значення і прямо впливає на його можливість задовольняти свої першочергові потреби (а.с.105).

Апеляційний суд заявлене клопотання визнає безпідставним.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Частина 4 ст. 274 ЦПК України встановлює, що у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті, зокрема, справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

За ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 5, 6ст. 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції при підготовці справи до призначення повністю досліджено всі наявні в матеріалах справи докази, пояснення сторін, а також враховано відсутність в апеляційній скарзі клопотання про призначення справи з викликом сторін, суд не вбачає необхідності для задоволення зазначеного клопотання відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень. Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і така необхідність відсутня, а тому підстави для задоволення клопотання відсутні.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_2 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 06 травня 2009 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 під час шлюбу у позивачки та відповідача народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7)

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , 17.08.2017 року позивачка вийшла заміж та змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно довідок Олександрійського педагогічного фахового коледжу імені В.О. Сухомлинського від 25.08.2023 року № 19 та від 26.12.2023 року № 249 встановлено, що ОСОБА_3 є студенткою першого курсу навчального закладу. Термін навчання - з 01.09.2023 року до 30.06.2025 року. Форма навчання - денна (а.с.10,53).

Відповідно до довідки Олександрійського педагогічного фахового коледжу імені В.О. Сухомлинського від28.12.2023 року № 156 з вересня до листопада 2023 року ОСОБА_3 отримувала стипендію у розмірі 1 510 грн щомісяця (а.с.50)

З довідки голови квартального комітету № 4 Олександрійської міської ради від 12.09.2023 року № 292, виходить, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і має наступний склад сім`ї: дочка ОСОБА_3 , 2005 року народження, дочка ОСОБА_10 , 2018 року народження. Дочка ОСОБА_6 проживає зі своєю матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с.11).

Позивачка ОСОБА_1 знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною ОСОБА_10 , яка не досягла шести років, що підтверджується копіями наказів Регіонального офісу водних ресурсів у Кіровоградській області від 30.11.2022 року № 271-ОС та від 19.12.2023 року № 241-ОС (а.с.55-56).

Згідно довідки про доходи № 2957 2699 6990 1148 від 28.12.2023 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Кіровоградській області (м. Олександрія та Олександрійський район) і отримує пенсію по інвалідності. У період з липня до грудня 2023 року ОСОБА_1 отримувала пенсію у розмірі 2 760 грн щомісяця (а.с.52).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.12.2023 року № 360185377 встановлено, що відсутні відомості щодо зареєстрованого за ОСОБА_1 нерухомого майна (а.с.51).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7) від 29.11.2023 року ОСОБА_2 за період з 01.01.2023 року до 29.11.2023 року отримав дохід у розмірі 9 825 грн (а.с.38-39).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 4886 від 22.11.2018 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

За повідомленням ОКВП «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання, водовідведення та абонентське обслуговування мешканців квартири АДРЕСА_3 , становить 695,82 грн (а.с.40).

З копії довідки КП «Теплокомуненерго» від 02.01.2024 року № 414, виданої на ім`я ОСОБА_7 , яка мешкає у квартирі АДРЕСА_3 , виходить, що станом на 01.11.2023 року наявна заборгованість за послуги з опалення та абонентське обслуговування у розмірі 25 217,92 грн (а.с.62).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.09.2023 року № 345933556 відсутні відомості щодо зареєстрованого нерухомого майна за фізичною особою з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_4 , який є реєстраційним номером облікової картки платника податків відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією його паспорта громадянина України (а.с.42).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, без повідомленням учасників справи.

Згідно із п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1-2, 4-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Спір між сторонами виник з приводу аліментних зобов`язань на повнолітню доньку сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7)

Згідно довідок Олександрійського педагогічного фахового коледжу імені В.О. Сухомлинського від 25.08.2023 року № 19 та від 26.12.2023 року № 249 ОСОБА_3 є студенткою першого курсу навчального закладу. Термін навчання - з 01.09.2023 року до 30.06.2025 року. Форма навчання - денна (а.с.10,53).

Відповідно до довідки Олександрійського педагогічного фахового коледжу імені В.О. Сухомлинського від28.12.2023 року № 156 з вересня до листопада 2023 року ОСОБА_3 отримувала стипендію у розмірі 1 510 грн щомісяця (а.с.50).

Сторони не досягли згоди щодо утримання ОСОБА_3 , яка продовжує навчання.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки судом першої інстанції враховано те, що донька сторін продовжує навчання, та потребуває матеріальної допомоги, яку батько спроможний надавати, оскільки є здоровим та працездатним. Судом прийнято до уваги рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції визнав за можливе частково задовольнити вимоги позивачки та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 09.10.2023 року і до закінчення навчання дочкою, але не більше, ніж до досягнення нею 23-х річного віку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з врахуванням наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, оскільки зовсім позбавлений будь-яких засобів для задоволення своїх особистих потреб (харчування, одяг, оплата комунальних послуг та проживання), та не отримує ніяких доходів. Крім того, повинен в першу чергу піклуватися про свою фактичну дружину ОСОБА_7 , з якою не перебуває в зареєстрованому шлюбі.

Колегія суддів вважає безпідставними зазначені доводи скаржника, як підставу для відмови у стягненні аліментів та утримання дочки, яка продовжує навчання, за наступного.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюютьсяглавою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, оскільки відповідач є здоровою та працездатною особою, такою, яка здатна надавати матеріальну допомогу своїй дочці, доводи ОСОБА_2 щодо неможливості сплачувати аліменти є необґрунтованими та недоведеними в силу ст. 81 ЦПК України.

Відповідач є особою 1972 року, не вказує про захворювання, інших утриманців також не визначає, зазначає лише про цивільну дружинку про яку бажає першочергово піклуватися.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи заявника про наявні борги за комунальні послуги, оскільки ним не надано до суду будь-яких доказів, які б підтверджували, що квартира, за якою рахуються борги належить йому на праві власності, так і не надано доказів того, що особа взяла на себе обов`язок сплачувати комунальні послуги. Стороною не надані будь-які договори оренди чи інші докази, які б дали підставу вважати, що відповідач дійсно здійснює сплату платежів.

Зважаючи на вищевикладене, скаржником не було доведено належними і допустимими доказами неможливість надання матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка продовжує навчання у визначеному судом розмірі. Встановлений судом розмір 1/8 частки від заробітку (доходу) відповідача повністю узгоджується з положеннями чинного законодавства і обставинами справи. Такий розмір аліментів є справедливим, виваженим і розумним, він відповідатиме інтересам та потребам повнолітньої дочки сторін спору, яка здобуває вищу освіту, що унеможливлює її працевлаштування для отримання доходів та підтверджує необхідність матеріальної допомоги від батьків.

Встановлений судом першої інстанції розмір аліментів відповідатиме принципу рівності прав та обов`язків батьків, який передбачено Сімейним кодексом України.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, реалізації, забезпечення майбутнього, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У позивачки відкрита позиція щодо утримання доньки, нею повністю викладені обставини пов`язані з отриманням доходу та витрат, на відміну від батька дитини, який обмежився лише позицією «доходів не маю», при цьому не вказав за рахунок чого себе забезпечує і зазначив що в пріоритеті отримання своєї фактичної дружини.

Доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до незгоди з визначеним судом розміром аліментів, однак така незгода не є беззаперечною підставою для скасування рішення суду, не свідчить про обґрунтованість, яка може бути прийнята судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

Судові витрати

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішенняОлександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 березня 2024 року, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

О. А. Письменний