провадження 2/175/2540/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченко О.Г.

з секретарем Кульпіною Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 05.01.2022 р. між ТОВ «Лінеура України» та відповідачем був укладений кредитний договір № 2782948, за умовами якого ТОВ надає відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на картку позичальника, яку він зазначає при укладанні договору. Укладання договору здійснюється за допомогою ІТС Товариства та позичальник підписує договір електронним підписом, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, ТОВ «Лінеура України» виконало свої зобов`язання перед відповідачем та перерахувало йому кредитні кошти в розмірі 11000,00 грн.; строк кредитування за умовами договору складає 360 днів, втім, відповідач в свою чергу не виконав свої зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість.

28.06.2023 р. між ТОВ «Лінеура України» та товариством з обмеженою відповідальністю ««Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» (позивачем) укладено договір відступлення права вимоги №28/06/23, у відповідності до умов якого право вимоги за Договором №2782948 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.01.2022 р. перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс».

Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 28.06.2023р., становить 56212,20 грн., яка складається з: 11000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 45212,20 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4 кредитного договору за ставкою 1.99% за кожен день користування кредитом за період з 05.01.2022 р. по 28.06.2023 р. включно.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №2782948 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.01.2022 р. станом на 28.06.2023 р. в розмірі 56212,20 грн., яка складається з: 11000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 45212,20 грн. заборгованість за нарахованими процентами, а також судові витрати в розмірі 2648,00 грн. (судовий збір) та 5000,00 грн. (витрати на професійну правничу допомогу).

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 4 ст.277 ЦПК України відповідачем суду не подано.

Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили, правом надання відзиву на позов не скористався. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання і перенесення слухання справи було вже неодноразово, доказів на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона відповідача не надавала (з урахуванням зазначеного, відношення сторін до своїх процесуальних прав та обов`язків і тривалості розгляду справи, суд вважає, що чергова заява про перенесення слухання справи і відсутність відповідача не перешкоджає розгляду справи). Незалежно від явки чи неявки представника відповідача сама особа в судове засідання не з`явилася без поважних причин і навіть не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 05.01.2022 р. між ТОВ «Лінеура України» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір №2782948 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі по тексту кредитний договір), за умовами якого ТОВ надає відповідачу кредит у сумі 11000,00 грн. на строк 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.2, 1.3 Договору). Стандартна процентна ставка становить 1,99% на день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору; знижена процентна ставка становить 0,01% (п. 1.4 та п.1.4.1 договору).

Відповідно до п. 2.1. та 2.4 договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту; кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору.

Аналогічні умови зазначені у паспорті споживчого кредиту.

Кредитний договір №2782948 від 05.01.2022 р. та паспорт споживчого кредиту підписувався електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатору.

Листом від 08.12.2023 р. за №2643_01 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає фінансові послуги з переказу коштів без відкриття рахунків через систему IPAY, підтвердило ТОВ «Лінеура України» про успішність операції, а саме транзакції № про перерахування 05.01.2022 р. об 18:36:04, суми в розмірі 11 000,00 грн. на картку № НОМЕР_1 .

Порівнюючи відомості про номер картки, на яку був здійснений платіж, зазначений у листі від 08.12.2023р. за №2643_01, з відомостями про номер картки відповідача, на яку ТОВ «Лінеура України» мало перерахувати кредитні кошти, згідно з укладеним договором про надання споживчого кредиту №2782948 від 05.01.2022 р.., суд встановив тотожність усіх зазначених цифр в обох картках.

У сукупності зазначені відомості підтверджують, що ТОВ «Лінеура України» перерахувало відповідачу кредитні кошти в сумі 11000,00грн., а відтак виконало свої зобов`язання за зазначеним договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №2782948 від 05.01.2022, заборгованість відповідача станом на 28.06.2023 р. становить 11000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 45212,20 грн. заборгованість за нарахованими процентами.

Правовідносини між учасниками справи виникли з кредитного договору та відповідності за порушення його умов з боку позичальника.

Суд, дослідивши докази в межах заявлених суду повних вимог, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, враховуючи наступне.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 Цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди

Відповідно до ст. 1046 (параграф 1, глава 71) ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою та другою ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (глави 71), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитом, суду не надано, а відтак суд вважає доведеною заборгованість відповідача, яка виникла перед ТОВ «Лінеура України», за договором №2782948 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.01.2022р. в загальній сумі 56212,20 грн. яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 11000,00 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у сумі 45212,20 грн.

28.06.2023 р. між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 28/06/23, відповідно до умов якого кредитор (ТОВ «Лінеура України») передає новому кредиторові (ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс») за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками.

Згідно п. 6.2.3 договору відступлення прав вимоги, права вимоги переходять до Нового Кредитора з моменту зарахування грошових коштів в повному обсязі в розмірі визначеному в п.7.1 Договору (937477,96 грн.), на рахунок кредитора, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.

Платіжною інструкцією № 110 від 28.06.2023 р. позивач перерахував на рахунок ТОВ «Лінеура України» кошти згідно із договором відступлення прав вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023 р. в повному обсязі, а відтак набув право вимоги до боржників у відповідності до п. 6.2.3 Договору відступлення прав вимоги.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 28.06.2023 р. до договору відступлення прав вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023 р., ТОВ «Лінеура України» передало право вимоги до ОСОБА_1 , яке виникло з кредитного договору №2782948 від 05.01.2022 р. в розмірі 56212,20 грн., зокрема 11000,00 грн. заборгованість за кредитом та 45212,20 грн заборгованість по нарахованим відсоткам.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Доказів сплати відповідачем кредиту та процентів за користування кредитом, суду не надано, а відтак суд вважає доведеною наявність заборгованості відповідача перед позивачем, за Договором №2782948 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.01.2022р.. та Договору відступлення прав вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023р. у розмірі у розмірі 56212,20 грн. у тому числі 11000,00 грн.- заборгованості за кредитом та 45212,20 грн заборгованості по нарахованим процентам.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд відхиляє можливі доводи відповідача щодо зменшення суми процентів, оскільки, як вбачається зі змісту договору №2782948 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та розрахунку заборгованості, відповідачеві були нараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі, передбаченому умовами договору №2782948. При цьому проценти за користування кредиту є зобов`язанням, а ні мірою відповідальності, а відтак не підлягають зменшенню за ініціативою суду.

Положення абзацу 2 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження розміру сум, які підлягають сплаті споживачем, до розміру що відповідає половині одержаної споживачем за таким договором, розповсюджується виключно на сукупну суму неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, а відтак ці положення не застосовуються на проценти, які нараховуються та сплачуються як плата за користування кредитом.

Суд вважає неспроможними можливі доводи відповідача про використання ТОВ «Лінеура України» необізнаності відповідача, внаслідок якої кредитний договір був укладений вкрай невигідних умов для відповідача, оскільки сторонами не доведено неможливість відповідача ознайомиться з текстом кредитного договору до його укладання та, за необхідністю, звернутися за роз`ясненнями/консультацією щодо умов договору та наслідків укладання кредитного договору до фахівців права.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правової допомоги та докази виконання вказаної у договорі роботи, а також приймаючи до у ваги, що фактичних судових засідань у яких би адвокат приймав участь не було, виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 3 000 грн. При прийнятті такого рішення судом також враховані вимоги ч.ч. 4,5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн.

Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, 137, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264 - 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» (, адреса: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4) заборгованість за договором №2782948 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.01.2022 року станом на 28 червня 2023 року у розмірі 56212 грн. 20 коп., зокрема заборгованість за кредитом у сумі 11 000 грн. 00 коп. та заборгованість за відсотками в сумі 45212 грн. 20 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2684 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 3000, а всього 61 896 грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення витрати на правову допомогу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя О.Г. Васюченко