ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1604/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/30/23 Категорія: 304090000 Синиця Л. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

секретаря Широкової Г.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Резнік Катерини Олександрівни на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 травня 2023 року, у складі судді Синиці Л.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 149 876 грн 31 коп, з яких: сума позики 83 908 грн, інфляційне збільшення 25 214 грн 31 коп, 3% річних 3772 грн 41 коп та подвійну облікову ставку НБУ 36 981 грн 59 коп., мотивуючи тим, що 14 червня 2021 року в м. Києві між ним та відповідачем, було укладено письмовий договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти у розмірі 83 908 грн. Відповідно до укладеного письмового договору позики, зазначені грошові кошти відповідач зобов`язувався повернути в строк до 17.06.2021 року.

Позивач вказував, що станом на 14.12.2022 року відповідач не повернув позивачу взяті в борг грошові кошти в розмірі 83 908,00 грн., уникав зустрічі, не відповідав на телефонні дзвінки та не виконував свої зобов`язання за договором позики.

В розписці відповідач зазначив, що у разі прострочення платежу, згоден відшкодувати: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань від суми боргу; суму річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка визначена в розмірі 365%; суму інфляційних, відповідно до законодавства України.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 17 травня 2023 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 149 876 грн 31 коп, з яких: сума позики 83 908 грн, інфляційне збільшення 25 214 грн 31 коп, 3% річних 3772 грн 41 коп та подвійну облікову ставку НБУ 36 981 грн 59 коп. та судові витрати в розмірі 1 498 грн 76 коп.

Ухвалюючи таке рішення, суд мотивував тим, що ОСОБА_1 надав відповідачу кошти в сумі 83 908 грн в позику, натомість, ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором не виконав, кошти, надані йому в позику, не повернув в обумовлений строк. Крім того, суд прийняв розрахунок, наданий позивачем щодо нарахування інфляційних, 3% річних та подвійної облікової ставки НБУ, та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в розмірі 149 876 грн 31 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Резнік К.О. оскаржила його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 травня 2023 року.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що розписка виконана не власноруч відповідачем, а надрукована, що підтверджує формальність та фіктивність. У розписці відсутні докази того, що підпис належить відповідачу, не зазначені свідки, які могли б підтвердити факт складання розписки, факт передачі та отримання коштів.

Вважає, що суд не встановив природу правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем.

Звертає увагу на те, що наявність у розписці зобов`язань повернути борг у грошовій сумі, не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та факт отримання відповідачем грошових коштів, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - адвокат Орловська В.А. просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що матеріалами справи спростовуються доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Факт отримання грошових коштів в позику підтверджується розпискою, яку ОСОБА_2 склав власноруч та підписався під викладеним. Розписка була складена без жодного фізичного та психологічного тиску на нього, про що в ній є відповідний запис.

Звертає увагу, що кошти, надані відповідачу в борг в розмірі 83 908 грн, так і не повернуто ОСОБА_1 .

Вважає необґрунтованими твердження скаржника про те, що ОСОБА_2 не підписував розписку, оскільки останній не скористався своїм процесуальним правом на звернення з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи.

Крім того, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Резнік К.О. в режимі відеоконференції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з положенням ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія судідв вважає, що рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 травня 2023 року неповною мірою відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно з розпискою від 14.06.2021 року, яка подана до суду в оригіналі, ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 кошти в розмірі 83 908,00 грн., які зобов`язувався повернути до 17.06.2021 року. Також в розписці зазначено, що в разі порушення зобов`язання в частині повернення кожної окремої суми коштів та/або повернення всієї суми до кінцевої дати, ОСОБА_2 , зобов`язується додатково сплатити суму неустойки, а саме: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу; суму річних, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України визначає в розмірі 365%; суму інфляційних, відповідно до законодавства України. Також, передбачено сплату додатково штрафу у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, та визначено, що простроченням з виконання зобов`язання є нездійснення повернення всієї суми коштів в розмірі 83 908,00 грн. до 17.06.2021 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц, провадження № 61-20376св18; від 09 липня 2021 року у справі № 522/31737/13, провадження № 61-17289св20; від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20, провадження № 61-14052св21.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність факту укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору позики від 14.06.2021, на підтвердження укладення якого ОСОБА_2 надано розписку, засвідчену ним особисто. В розписці вказано суму коштів, яка ним отримана, строк повернення коштів, наслідки порушення зобов`язання щодо повернення коштів та передбачено відсутність будь-яких фактичних обставин, що впливають на його волю та волевиявлення при підписанні розписки та отриманні коштів.

Враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення коштів в строк до 17.06.2021, позовні вимоги про стягнення коштів в розмірі 83 908 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий висновок ґрунтується на доказах, які наявні у матеріалах справи, зокрема, оригінал розписки знаходився у ОСОБА_1 , та був наданий суду і долучений до матеріалів справи на підтвердження того, що кошти, надані в позику, не були повернуті відповідачем.

Належних доказів протиправного утримання позивачем у себе боргової розписки та повернення суми позики повністю чи частково ОСОБА_2 до суду не надав.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника щодо фіктивності та формальності розписки з огляду на форму розписки, зокрема, що вона надрукована, а не написана відповідачем власноруч та відсутні свідки при її складанні.

Так, ч.2 ст. 1047 ЦК України передбачено укладення договору позики у формі розписки. Вимог щодо оформлення розписки, а саме: складання її власноруч або надрукованим текстом, обов`язкова присутність свідків при її складанні, положеннями ЦК України не передбачено.

В матеріалах справи наявна розписка, яка підписана особисто ОСОБА_2 , доказів які це спростовують відповідачем до суду не надано. Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відповідач не заявляв.

Отже, вказані доводи скаржника є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, суд мотивував тим, що боржник в передбачений у розписці строк не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення позики в розмірі 83 908 грн, а тому з нього підлягають до стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 149 876 грн 31 коп., з яких 83 908 грн - сума основного боргу, 25 214 грн 31 коп - інфляційне збільшення, 3772 грн 41 коп - 3% річних, 36 981 грн 59 грн подвійна облікова ставка НБУ.

Натомість, колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо стягнення з відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦК України та штрафних санкцій у вигляді пені, за період з 17.06.2021 до 15.12.2022, з огляду на наступне.

Так, відповідач повинен був виконати взяті на себе зобов`язання, тобто повернути суму позики, в строк до 17.06.2021.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч.1 ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Таким чином, починаючи з 18.06.2021 почалось прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, і саме з цієї дати підлягають до нарахування інфляційні втрати, 3% річних, що передбачені ст. 625 ЦК України, та пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території країни введено воєнний стан, який триває на даний час.

Відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, в даній справі нарахування відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦК України у вигляді 3% річних та інфляційних втрат, а також неустойки у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, можливе з 18.06.2021 до 23.02.2022.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за такою формою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

IIc (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.06462820

Таким чином, інфляційне збільшення складає 83 908,00 x 1.06462820 - 83 908,00 = 5 422,82 грн.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають до стягнення інфляційні втрати за період з 18.06.2021 до 23.02.2022 в сумі = 5 422,82 грн.

Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до 23.02.2022, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Розрахунок 3% річних здійснюється за такою формою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання з 18.06.2021 до 23.02.2022 складає 251 день.

За період з 18.06.2021 до 23.02.2022: 83 908,00 x 3 % x 251 : 365 : 100 = 1 731,03 грн.

Таким чином, 3 % річних, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 складають 1731 грн 03 коп.

Розрахунок подвійної облікової ставки НБУ здійснюється за такою формою:

Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де С - сума заборгованості за період, 2 УСД подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д - кількість днів прострочення.

18.06.2021 - 22.07.2021 : 7,50 (облікова ставка НБУ) 83 908,00 (Сума боргу) x (2 x 7,50 : 365) x 35 днів (прострочення) : 100 35 кількість днів у періоді = 1 206,90 грн.

23.07.2021 - 09.09.2021 : 8,00 (облікова ставка НБУ) 83 908,00 (Сума боргу) x (2 x 8,00 : 365) x 49 днів (прострочення) : 100 - 49 кількість днів у періоді = 1 802,30 грн.

10.09.2021 - 09.12.2021 : 8,50 (облікова ставка НБУ) 83 908,00 (Сума боргу) x (2 x 8,50 : 365) x 91 днів (прострочення) : 100 91 кількість днів у періоді = 3 556,32 грн.

10.12.2021 - 20.01.2022 : 9,00 (облікова ставка НБУ) 83 908,00 (Сума боргу) x (2 x 9,00 : 365) x 42 днів (прострочення) : 100 - 42 кількість днів у періоді = 1 737,93 грн.

21.01.2022 - 23.02.2022 : 10,00 (облікова ставка НБУ) 83 908,00 (Сума боргу) x (2 x 10,00 : 365) x 34 днів (прострочення) : 100 - 34 кількість днів у періоді = 1 563,22 грн.

Всього подвійна облікова ставка за період з 18.06.2021 до 23.02.2022 складає9 866,66 грн.

З урахуванням викладеного загальна сума боргу, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 становить 100 928 грн 51 коп, та складається з: 83 908 грн сума позики, 9866 грн 66 коп пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 1731 грн 03 коп 3% річних, 5422 грн 82 коп інфляційні втрати.

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника щодо недоведеності факту укладення договору позики та отримання коштів ОСОБА_2 , оскільки сам факт отримання коштів, ще не свідчить про наявність правовідносин між сторонами в сфері позики.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України.

Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, або під наданням коштів у позику приховано інше зобов`язання.

Однак, відповідач не оспорював, як факт укладення договору позики та отримання ним грошових коштів в сумі 83908 грн, так і не подавав до суду позов про визнання його недійсним з інших підстав, а тому протилежні доводи скаржника не заслуговують на увагу.

Кожна сторона у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наведених підстав, колегія суддів доходить висновку, що суд не застосував норми ЦК України, які необхідно було застосувати, зокрема, п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, та неправильно визначив період нарахування відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦК України та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 17.06.2021 по 15.12.2022, тому рішення суду підлягає зміні в частині визначення суми боргу, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , шляхом зменшення суми боргу з 149 876 грн 31 коп. до 100 928 грн 51 коп, який складається з: 83 908 грн сума позики, 9866 грн 66 коп пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 1731 грн 03 коп 3% річних, 5422 грн 82 коп інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду зміні, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають перерозподілу судові витрати.

З урахуванням вимог пропорційності до розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви в сумі 1004 грн 17 коп, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 741 грн 88 коп.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Резнік Катерини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 травня 2023 року у даній справі змінити, зменшивши суму боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 149 876 грн 31 коп до 100 928 грн 51 коп (сто тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень 51 коп.), який складається з: 83 908 грн сума позики, 9866 грн 66 коп пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 1731 грн 03 коп 3% річних, 5422 грн 82 коп інфляційні втрати.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви на суму 1004 грн 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 741 грн 88 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2024 року.

Судді: Ю.В. Сіренко

О.В. Карпенко

Т.Л. Фетісова