Справа № 462/4435/15-ц
УХВАЛА

17 грудня 2024 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Кмошик С.І.

представника заявників Суптеля В.О.

представника заінтересовної особи Соломонко Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою адвоката Суптеля Володимира Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, Залізничний відділу державної виконавчої служби про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню

в с т а н о в и в:

Представник заявників Суптель В.О. звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати виконавчий документ, виданий Залізничним районним судом м. Львова у справі №462/4435/15, таким, що не підлягає виконанню. Заява обгрунтована тим, що в Залізничному відділі державної виконавчої служби у місті Львові ЗМУ МЮ перебуває провадження за № 71522469 на виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02.10.2020 у справі 462/4435/15 про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самочинно встановлену внутрішню збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 5.5 м. Зазначає, що в грудні 2022 року співвласники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 примирилися і уклали мирову угоду про закриття усіх без винятку виконавчих проваджень, які перебували на розгляді Залізничного ВДВС м.Львова. Проте, начальник юридичного відділу Залізничної райадміністрації м Львова, знаючи про укладення мирової угоди між позивачем та відповідачем у грудні 2022 року, в лютому 2023 року від імені третьої особи Залізничної райадміністрації м.Львова отримала виконавчий лист та настояла на відкритті провадження у Залізничному відділі державної виконавчої служби про знесення огорожі. Вважає, що такі дії начальника юридичного відділу є упередженими з огляду на зловживання службовими повноваженнями з підстав помсти ОСОБА_1 , яка писала скарги. У зв`язку із наведеним, просить суд заяву задоволити.

В судовому засіданні представник заявників заяву підтримав, дав пояснення аналогічно наведеним у заяві.

В судовому засіданні представник ЗРА ЛМР проти задоволення заяви заперечила та зазначила, що на даний час рішення суду не виконане, а відтак підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню немає.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що заява до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду від 02.10.2020 у справі 462/4435/15 зобов`язано ОСОБА_1 , співвласницю будинку АДРЕСА_1 , демонтувати самочинну встановлену на землях комунальної власності міста Львова внутрішню збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 5,50 м. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 275, 50 грн.

13.02.2023 Залізничним районним судом м. Львова за заявою стягувача Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради по справі 462/4435/15 було видано виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_1 , співвласницю будинку АДРЕСА_1 , демонтувати самочинну встановлену на землях комунальної власності міста Львова внутрішню збірно-розбірну бетонну огорожу довжиною 5,50 м.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі №755/6665/15-ц зазначив, що ухвала суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перепоною в завершенні судового провадження, оскільки така ухвала унеможливлює виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора, тому перешкоджає подальшому розгляду та провадженню у справі.

Судом встановлено, що всупереч ст. 432 ЦПК України, заявниками не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а відтак з урахуванням наявності рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02.10.2020, що набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню, та відкритого виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись статтями 260, 353, 432 ЦПК України, суд

постановив:

в задоволенні заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 18.12.2024.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали міститься в матеріалах справи №462/4435/15. Ухвала 17.12.2024 набрала законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: Постигач О.Б.