ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/2266/23Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/865/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря - Панькевич Т.І.

та представника ОСОБА_1 - адвоката Гудими Л.Р., представника ОСОБА_2 - адвоката Кожевнікової О.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 598/2266/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кожевнікова Олена Валеріївна, на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 червня 2024 року, ухваленого суддею Коротичем І.А., повний текст якого складено 28 червня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Страхової компанії "Еталон" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 та Страхової компанії "Еталон" та просила стягнути із СК "Еталон" на її користь матеріальну шкоду за пошкодження майна у розмірі 100000 грн, матеріальні збитки за заподіяну шкоду життю і здоров`ю у розмірі 49565,80 грн та моральну шкоду в розмірі 25000 грн., а з відповідача ОСОБА_2 стягнути на її користь матеріальну шкоду за пошкодження майна в розмірі 6860 грн., моральну шкоду в розмірі 475000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 12 травня 2018 року приблизно о 05 годині 00 хвилин водій ОСОБА_2 , в порушення вимог п.2.9 (а) Правил дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без пасажирів, рухався автомобільною дорогою Р-26 «Острог-Кременець», в напрямку від міста Почаїв, Кременецького району, Тернопільської області до міста Кременець, Тернопільської області. Під час руху, водій ОСОБА_2 , в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, змінюючи напрямок свого руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, порушуючи вимоги п. 34 (в частині вимог горизонтальна дорожня розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія)) Правил дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху. Унаслідок вказаного і в порушенням вимог п. 1.5, ч. 1 п. 1.10 ( в частині визначення поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка»), п. 12.1 Правил дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він виїжджає, вільна від транспортних засобів. Внаслідок вказаного виїзду на зустрічну смугу руху, водій ОСОБА_2 , створив перешкоду для руху водію автомобіля марки «Mercedes-Benz» 308 D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , яка рухалась на технічно справному автомобілі з двома пасажирами, в межах своєї смуги в напрямку до міста Почаїв Кременецького району Тернопільської області. В результаті вказаного водій ОСОБА_2 допустив зіткнення керованого ним автомобіля марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_1 з автомобілем марки «Mercedes-Benz» 308 D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що мало місце на смузі руху автомобіля марки «Mercedes-Benz» 308 D, реєстраційний номер НОМЕР_2 . В результаті даної дорожньо-транспортної події водій автомобіля марки «Mercedes-Benz» 308 D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , отримала тілесні ушкодження, у вигляді травми лівої гомілки у виді закритих внутрішньо-суглобного перелому верхнього кінця і тіла лівої великогомілкової кістки та перелому верхньої третини тіла лівої малогомілкової кістки та рани лівої гомілки, рани лобової ділянки голови справа, правих стегна та гомілки, що за ступенем тяжкості відноситься середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням ДТП.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 22.03.2023 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, закрито кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244 від 12 травня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

У зв`язку з отриманням позивачкою тілесних ушкоджень внаслідок вказаної ДТП, на проведення лікування були витрачені грошові кошти у розмірі 49665,65 грн. Також, відповідно до висновку експерта сума матеріального збитку, завданого належному позивачці автомобілю, внаслідок протиправних дій відповідача становить 106860 грн. Крім цього, подія ДТП спричинила для позивачки моральну шкоду, яка виражалася у пошкодженні майна, переживанні щодо його відновлення. Впродовж тривалого часу позивачка вимушена була користуватися іншими видами транспорту для поїздок на лікування, позивачка втратила звичний спосіб життя, що вимагало від неї додаткових зусиль для відновлення попереднього стану. Також моральна шкода спричинена фізичними, душевними, психічними стражданнями, яких позивачка зазнала у зв`язку із ушкодженням свого здоров`я, вона стала особою із інвалідністю ІІІ групи.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та СК «Еталон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» в користь ОСОБА_1 , шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що складається з: 42 000 гривень матеріальної шкоди, що завдана життю та здоров`ю; 2100 гривень моральної шкоди та 5000 судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 , шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що складається з 150000 гривень моральної шкоди та 5000 судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Кожевнікова О.В. просить змінити рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 червня 2024 року в частині розміру моральної шкоди стягненої з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що суд першої інстанції встановив вину ОСОБА_2 на основі експертизи проведеної на досудовому слідстві. Однак, при дослідженні даної експертизи не взято до уваги вихідні дані, які надавались експерту для надання відповідей на задані слідчим наступні запитання: яким було взаємне розташування автомобілів Fiat Scudo, що належить ОСОБА_2 та Mercedes Benz, що належить ОСОБА_1 по відношенню один до одного та відносно елементів дороги в момент їх первинного контакту; в якому місці відносно елементів дороги відбулось зіткнення автомобілів; який механізм розвитку ДТП.

Із врахуванням встановлених контактних точок, напрямків дій деформуючих зусиль встановлено, що кут взаємного розташування повздовжних осей транспортних засобів «Mercedes-Benz Sprinter» та «Fiat Scudo», в момент первинного контактування, був в межах 170 градусів +- 5 градусів, що графічно зображено на сторінці 17 вказаного експертного висновку.

Навіть дивлячись візуально на графічне зображення осей автомобілів видно, що в момент зіткнення автомобіль «Fiat Scudo» не міг перебувати на смузі зустрічного руху так, як його розташування відносно осей дороги стоїть під визначеним кутом в зазначеній експертизі.

Тобто приймаючи висновок, про те, що в початковий момент дорожньо-транспортної пригоди перед зіткненням автомобіль «Fiat Scudo», рухаючись в напрямку м. Кременець, виїхав на зустрічну смугу лише з огляду того, що зрив асфальтного покриття знаходиться на зустрічній смузі та не приймаючи до уваги кут взаємного розташування автомобілів в момент зіткнення є не вірним.

Так, як жодної іншої слідової інформації не було (ні слідів гальмування, кочення, тертя та ін.) експерт не зміг встановити в абсолютних величинах місце зіткнення транспортних засобів експертним шляхом.

Тому вважає, що вина відповідача недоведена належними доказами у суді першої інстанції, а комплексна транспортно-трасологічна та автотехнічна експертиза від 14.05.2020 № 119/20-22, яка виконана Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, підтверджує, що у ДТП вина належить обом водіям, кожний з них порушив ПДР.

Щодо моральної шкоди, вважають її надто завищеною так, як судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено умови необхідні для компенсації моральної шкоди, а саме наявність моральної шкоди, протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вину особи, яка завдала моральної шкоди.

Долучена до матеріалів справи довідка МСЕК про інвалідність третьої групи ОСОБА_1 є недійсною, оскільки вона втратила свою дійсність ще 04.09.2019. Крім того, до матеріалів справи не долучено підтверджуючих доказів причинно-наслідкового зв`язку між отриманою тимчасовою інвалідністю та отриманих за наслідками ДТП тілесних ушкоджень, чи цьому сприяли інші супутні хвороби; отримані тілесні ушкодження, як вказано у висновку експерта №1047 від 02.10.2018, отримала ОСОБА_1 в ліву частину тіла, про те якщо б вона перебувала за кермом автомобіля пошкоджена була б права частина тіла, так як автомобілі отримали удар в свої передні праві частини, а тому її покази щодо отриманих тілесних ушкоджень, як водія автомобіля не відповідає дійсності так.

Зазначене підтверджується долученим до матеріалів апеляційної скарги витягом з ЄРДР від 12.05.2018 номер кримінального провадження 0000244 вбачається, що при реєстрації ДТП невідомою особою, водієм транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter» вказано ОСОБА_3 .

Тому, так як ОСОБА_1 була пасажиром автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» та потерпілою так, як в наслідок ДТП отримала травми, а не водієм то не залежно від вини водіїв транспортних засобів має право на стягнення моральної шкоди пропорційно з обох водіїв учасників ДТП.

Стосовно розміру компенсації моральної шкоди, а саме 150 000 грн, вважають, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відповідач пережив операцію на коліні, де йому замінено на протез частину коліна, внаслідок чого він не може вільно пересуватись. Крім того під час слухання справи в суді першої інстанції відповідач пережив інсульт, його наслідки описані в долучених виписках стаціонарного хворого до матеріалів справи та довідки, наданої сімейним лікарем. Відповідач постійно знаходиться під наглядом лікаря або в амбулаторних умовах або в стаціонарному лікуванні з приводу крововиливу в мозок так, як останній може повторитись.

На даний час у зв`язку із отриманими травмами після ДТП, перенесеного коронавірусу та вказаного вище інсульту, ні де не працює жодного доходу не має (підтверджуюча довідка долучена до матеріалів справи), а тому визначена сума моральної шкоди в розмірі 150000 грн. є не помірною для відповідача.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гудима Л.Р. подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кожевнікової О.В., у якому зазначила, що посилання заявника на те, що в матеріалах справи не має жодних доказів вини ОСОБА_2 , окрім експертизи не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 22.03.2023 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, закрито кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244 від 12 травня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Саме відповідач ОСОБА_2 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого 12.05.2018 сталася дана дорожньо-транспортна пригода, під час якої позивачкою отримано тілесні ушкодження та пошкоджено її транспортний засіб.

Суд першої інстанції встановив, що вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена дослідженими судом матеріалами, а тому, враховуючи це, прийшов до висновку про наявність обов`язку відповідача ОСОБА_2 відшкодувати позивачці завданої моральної шкоди, з чим сторона позивача абсолютно погоджується.

Стороною позивача суду було надано докази на підтвердження того, що внаслідок отриманих травм в результаті ДТП, ОСОБА_1 зазнала сильного фізичного болю та через нанесені їй травми перенесла важку операцію, проходила лікування, що також підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи. Отримані нею ушкодження позначились на стані її здоров`я. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели до порушення її ритму життя, стала інвалідом III групи.

Враховуючи зазначене, суд вважав за необхідне задовольнити позов в цій частині частково та визначити до відшкодування позивачці розміру заподіяної моральної шкоди в сумі 150000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності та справедливості.

Сторона позивача погоджується з визначеним розміром стягнення моральної шкоди та вважає його обґрунтованим та вмотивованим.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Кожевнікова О.В. подану апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених у ній.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гудима Л.Р. у судовому засіданні заперечила доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Кожевнікової О.В., рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

Страхова компанія "Еталон" повідомлялась про розгляд справи шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку електронного документа.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності СК "Еталон", яка належним чином повідомлена про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині оскарження заявником щодо стягнення моральної шкоди.

Судом встановлено, що 12 травня 2018 року приблизно 05 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_2 , в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без пасажирів, рухався автомобільною дорогою Р-26 «Острог-Кременець», в напрямку від міста Почаїв, Кременецького району, Тернопільської області до міста Кременець, Тернопільської області. Під час руху, водій ОСОБА_2 , в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, змінюючи напрямок свого руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, порушуючи вимоги п. 34 (в частині вимог горизонтальна дорожня розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія)) Правил дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху. Унаслідок вказаного і в порушення вимог п. 1.5, ч. 1 п. 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка»), п. 12.1 Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_2 рухаючись на 92 км автодороги Р-26 «Острог-Кременець» не будучи уважним, неналежно стежив за дорожньою обстановкою, не переконався в тому, що зміна напрямку руху буде безпечною і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він виїжджає, вільна від транспортних засобів. Внаслідок вказаного виїзду на зустрічну смугу руху, водій ОСОБА_2 створив перешкоду для руху водію автомобіля марки «Mercedes-Benz» 308 D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , яка рухалась на технічно справному автомобілі з двома пасажирами, в межах своєї смуги рухалась в напрямку до міста Почаїв Кременецького району Тернопільської області. В результаті вказаного водій ОСОБА_2 допустив зіткнення керованого ним автомобіля марки «Fiat Scudo», реєстраційний номер НОМЕР_1 з автомобілем марки «Mercedes-Benz» 308 D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що мало місце на смузі руху автомобіля марки «Mercedes-Benz» 308 D, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В результаті даної дорожньо-транспортної події водій автомобіля марки «Mercedes-Benz» 308 D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді травми лівої гомілки у виді закритих внутрішньо-суглобного перелому верхнього кінця і тіла лівої великогомілкової кістки та перелому верхньої третини тіла лівої малогомілкової кістки та рани лівої гомілки, рани лобової ділянки голови справа, правих стегна та гомілки, що за ступенем тяжкості відноситься середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням ДТП.

Згідно до висновку експерта № 5-312/18 від 31.07.2018, зіткнення автомобілів «Fiat Scudo» та «Mercedes-Benz Sprinter» відносно елементів дороги, відбулося на смузі руху в напрямку до с. Куликів, тобто на смузі руху автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» в поздовжньому напрямку - в місці початку утворення «зриву асфальтобетонного покриття», яке зафіксоване в протоколі огляду місця ДТП від 12.05.2018 та на план-схемі додатку до протоколу огляду місця ДТП від 12.05.2018 (т. 1 а.с. 33-44).

Відповідно до висновку експерта № 5-514/18 від 26.09.2018, в умовах даної дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.3, 12.6ґ) Правил дорожнього руху України, а водій автомобіля «Fiat Scudo» - відповідно до вимог п.п. 10.1, 12.6 ґ), додатку 2 до Правил дорожнього руху України 34. Дорожня розмітка, 1. горизонтальна розмітка, 1.1. При заданому слідством комплексі вихідних даних, за умови, що відстань між транспортними засобами в момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» (виїзду автомобіля «Fiat Scudo» на зустрічну смугу руху) складала величину 10,0…15,0 м, у водія автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» не було технічної можливості уникнути зустрічного зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування. При заданому слідством комплексі вихідних даних, якщо відстань між транспортними засобами в момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» (виїзду автомобіля «Fiat Scudo» на зустрічну смугу руху) складала величину 10,0…15,0 м, то невідповідностей в діях водія автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» технічним вимогам п. 12.3 ПДР України не вбачається. При заданому слідством комплексі вихідних даних, якщо автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» до моменту ДТП рухався із швидкістю 60 км/год, то невідповідностей в діях водія автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» технічним вимогам п. 12.6ґ) ПДР України не вбачається. При заданому слідством комплексі вихідних даних, у цій дорожній ситуації водій автомобіля «Fiat Scudo» відповідно до вимог п. 34 (в частині вимог горизонтальної розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія)) ПДР України, з технічної точки зору, не повинен був виїжджати на зустрічну смугу руху на даній ділянці дороги. Якщо розглядати дії цього водія після невиконання наведених вище вимог, тобто безпосередньо пов`язаній із виїздом, то вже у цьому випадку водій автомобіля «Fiat Scudo», повинен був, з технічної точки зору, перш ніж розпочати виїзд на зустрічну смугу руху, переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, зокрема водію зустрічного автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter». Оскільки водій автомобіля «Fiat Scudo» у даній дорожній ситуації діяв не у відповідності до наведених вище технічних вимог ПДР України, то з технічної точки зору, невідповідність вказаним вимогам ПДР України перебуває в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. При заданому комплексі вихідних даних, якщо до зіткнення водій автомобіля «Fiat Scudo» рухався зі швидкістю 60 км/год, невідповідностей в діях водія транспортного засобу технічним вимогам п. 12.6 ґ) ПДР України не вбачається. При встановлених обставинах розвитку дорожньо-транспортної пригоди і заданому комплексі вихідних даних, причиною настання цієї ДТП, зіткнення транспортних засобів, з технічної точки зору є факт виїзду автомобіля «Fiat Scudo» на призначений для зустрічного руху бік дороги, перетнувши при цьому дорожню горизонтальну розмітку 1.1, яку в розглядуваній слідством дорожній обстановці перетинати заборонено, та створенням тим самим небезпеки для руху водію автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» (т. 1 а.с. 46-51).

Як видно із висновку експерта № 1047 від 02.10.2018, внаслідок ДТП потерпіла ОСОБА_1 , отримала тілесні ушкодження у вигляді травми лівої гомілки у виді закритих внутрішньо-суглобного перелому верхнього кінця і тіла лівої великогомілкової кістки та перелому верхньої третини тіла лівої малогомілкової кістки та рани лівої гомілки, рани лобової ділянки голови справа, правих стегна та гомілки, що за ступенем тяжкості відноситься середньої тяжкості тілесних ушкоджень. З приводу вказаних вище переломів, ОСОБА_1 були проведені хірургічні втручання - встановлення модульного стержневого апарату зовнішньої фіксації на ліву нижню кінцівку 13.05.2018 та закрите співставлення і іммобілізація лівої великогомілкової кістки LISS пластиною 05.06.2018 (т. 1 а.с. 28-30).

Висновками експерта від 23.07.2018 № 5-314/18 (т. 1 а.с. 18-24) та від 25.07.2018 № 5-313/18 (т. 1 а.с. 64-71) визначено технічний стан автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 308 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після настання ДТП.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 22.03.2023 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, закрито кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244 від 12 травня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України (т. 1 а.с. 74-75).

Відповідно до листків непрацездатності, які надані позивачкою, вона перебувала на лікуванні з 12.05.2018 по 04.09.2018 (т. 1 а.с. 53-57).

Згідно з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 02/04990 ОСОБА_1 , з 12.05.2018 по 15.06.2018 перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: закритий внутрішньо суглобовий, багатоуламковий, імпресійний перелом проксимального метаепіфізу лівої великогомілкової кістки із зміщенням фрагментів, ушиті рани нижньої третини медіальної поверхні лівої гомілки та верхньої третини передньої поверхні правої гомілки, ушита рана правої лобної ділянки. Операція 13.05.2018: ПХО ран, постановка АЗФ на ліву нижню кінцівку. Операція 05.06.2018: демонтаж АЗФ, закрита репозиція перелому в/3 лівої в/гомілкової кістки, МОС пластиною LISS. Хвору після проведеного стаціонарного лікування з покращенням виписано на амбулаторне лікування під нагляд ортопеда-травматолога за місцем проживання. При виписці рекомендоване спостереження у ортопеда-травматолога за місцем проживання, дозоване фізичне навантаження, ходьба на милицях не наступаючи на ліву н/кінцівку 1-2 місяці, зняття швів на 10 день після операції, комплекс активно-пасивних вправ згідно з наданими рекомендаціями, Ro-контроль в ТУЛ через 1 місяць (т. 1 а.с. 62-63).

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №1069264, 04.09.2018 позивачці встановлено третю групу інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, на строк до 01.10.2019 та протипоказана важка фізична праця, робота, пов`язана з довготривалою ходьбою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що саме відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого 12.05.2018 сталася дана дорожньо-транспортна пригода, під час якої позивачкою отримано тілесні ушкодження та пошкоджено її транспортний засіб.

ОСОБА_1 внаслідок отриманих травм в результаті ДТП, без сумніву зазнала сильного фізичного болю та через нанесені їй травми проходила лікування. Отримані нею ушкодження позначились на стані її здоров`я. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели до порушення її ритму життя. Тому, суд прийшов до переконання про відшкодування позивачці розміру заподіяної моральної шкоди в сумі 150000,00 грн, що буде відповідати засадам розумності та справедливості.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Право особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає за умови наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 пункту 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У справі, що переглядається підтверджено доказами, а саме висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 5-312/18 від 31.07.2018, висновками судової автотехнічної експертизи від 23.07.2018 № 5-314/18 та від 25.07.2018 № 5-313/18 та висновком судово-медичної експертизи № 1047 від 02.10.2018, що саме із вини ОСОБА_2 сталася 12 травня 2018 року дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, які належать до середньої тяжкості.

Колегія суддів вважає, що є безпідставними доводи представника заявника про те, що судом першої інстанції при дослідженні доказів не взято до уваги комплексну транспортно-трасологічна та автотехнічна експертиза від 14.05.2020 № 119/20-22, яка виконана Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз і підтверджує, що у ДТП вина належить обом водіям, кожний з них порушив ПДР з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_1 , вказаний висновок був долучений до апеляційної скарги, проте клопотання про долучення його в якості доказу стороною не заявлялося, тому він залишений без розгляду.

Крім цього, ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 22.03.2023 за клопотанням захисника Кожевнікової О.В. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України і кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244 від 12 травня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

З даної ухвали вбачається, що ОСОБА_2 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, як за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вказана ухвала набрала законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Сам факт закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав свідчить про наявність складу злочину у тому діянні, в якому обвинувачується особа та вину цієї особи у вчиненні такого злочину.

У постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 398/571/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

Також закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Ця позиція узгоджується з висновками, викладеними у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна". Такі ж висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, 15 травня 2019 року, у справі № 617/609/15-к, 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, 10 червня 2021 року, у справі № 640/11750/17, 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19.

Отже, ОСОБА_2 є особою, яка зобов`язана відшкодувати моральну шкоду позивачу.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в результаті ДТП отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, які викликали сильний фізичний біль, перенесла декілька операцій, проходила тривалий курс реабілітації, внаслідок чого їй було встановлено інвалідність ІІІ групи.

Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що отримані ОСОБА_1 ушкодження спричинили душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели до порушення її ритму життя, в зв`язку з чим стягнення із ОСОБА_2 150000 грн моральної шкоди, відповідає принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачу і тривалість зусиль для відновлення її порушених прав.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кожевнікова О.В., слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 червня 2024 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 02 вересня 2024 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 червня 2024 року слід поновити.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кожевнікова Олена Валеріївна залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 червня 2024 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 червня 2024 року.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 22 листопада 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома.