Провадження № 2/357/4835/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Мартиненко Є. Є.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

04 вересня 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором № 442 від 11.04.2021 року в сумі 30994,00 грн, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 9000,00 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 442, відповідно до якого Кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 3000,00 грн. та сплаті процентів за користування кредитом відповідно до п.1.4 кредитного договору, строку якого, згідно п.1.9 кредитного договору становить один рік.

01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, у відповідності до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до Боржника за кредитним договором. 10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитним договором ТОВ «Коллект Центр», на підставі Договору відступлення права вимоги №10-01/2023, у тому числі за договором про споживчий кредит № 442 від 11 квітня 2021 року.

Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Таким чином позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 30994,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту -3000,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 27994,00 грн.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 вересня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою судді від 06 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 03 жовтня 2024 року.

02 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла заява від відповідача про відкладення судового розгляду справи, призначеного на 03 жовтня 2024 року, для підготовки до подання відзиву на позовну заяву,

Судовий розгляд у справі, призначений на 03 жовтня 2024 року, судом відкладено та повторно призначено на 31 жовтня 2024 року.

03 жовтня 2024 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Міхеєвої Є.Г. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким остання просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом в сумі 27034,00 грн. та правничої допомоги..

Відзив обґрунтовано тим, що нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалося поза межами встановленого строку кредитування і всупереч узгодженій вартості кредиту. Так, орієнтовний строк повернення кредиту становить 16 днів, протягом якого товариство мало право нарахувати відсотки за його користування в сумі 960,00 грн., але товариство завуалювало умови, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, всупереч висновку Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Тому відповідач визнає заборгованість в частині стягнення тіла кредиту в сумі 3000,00 грн та відсотків в сумі 960,00 грн. Товариство безпідставно нарахувало розмір витрат на правничу допомогу, так як в матеріалах справи відсутні доказ, які б вказували на представництво інтересів товариства АО «Лігал Ассістанс». Позов підписано керівником товариства, а не представником АО, відсутні докази того, що сплата коштів за надання правничої допомоги стосується саме цього позову.

24 жовтня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповдіно до якої представник позивача просить суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідь на відзив мотивована тим, що строк кредитування за договором, згідно п.1.9 становить 1 рік, а згідно додатку № 1 до кредитного договору грошові кошти надаються строком на 365 днів. Отже, нарахування відсотків здійснювалося в межах строку кредитування. З приводу стягнення правничої допомоги відповідач не наводить обґрунтування не співмірності витрат із складністю справи та не надає будь-яких доказів на підтвердження своєї позиції. Згідно заявки на надання юридичної допомоги № 202 від 30.07.2024 року, вартість послуг щодо примусового стягнення заборгованості із ОСОБА_1 становить 9000,00 грн.

25 жовтня 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, яким фактично продубльовано доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

31 жовтня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо поважності причин пропуску відповіді на відзив.

31 жовтня 2024 року справу знято з розгляду через перебування головуючого на лікарняному та повторно призначено на 21 листопада 2024 року.

19 листопада 2024 року представником позивача направлено на адресу суду клопотання про відкладення судового розгляду через прийняття участі представником в іншому судовому засіданні.

21 листопада 2024 року на адресу суду від представника відповідча адвокаьта Міхеєвої Є.Г. надійшла заява про розгялд справи без участі сторони відповідача та позивача за наявними матерілами справи через умисне зволкання позивача з розглядом справи.

Суд не може погодитися із клопотанням про відкладення через те, що представник позивача у позовній заяві просила здійснювати судовий розгляд за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Крім цього сторони обмінялися заявами по суті, у яких викладали свою позицію щодо вирішення спору у даній справі.

В судове засідання 21 листопада 2024 року сторони не з`явилися, проте судом повідомлялися своєчасно.

За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд за відсутності сторін за наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

11 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №442, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн строком на 16 днів, зі сплатою відсотків відповідно до п.1.4 договору.

Пунктом 1.4 договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтованого строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у 1.4. (а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процента ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.(б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процента ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.(в); д) тип процентної ставки- фіксована.

Згідно з п.1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору) становить: 1 рік.

Відповідно до пункту 1.10 договору позичальник сплачує товариству комісію, пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі за його юридичне оформлення, у розмірі - 92,4 грн. Комісія не нараховується та не підлягає стягненню з позичальника у разі, якщо позичальник повертає суму кредиту та сплачує нараховані проценти у термін (день, дату), зазначений у договорі. Крім того, товариство має право не нараховувати або зменшити розмір комісії на свій розсуд.

Згідно з пунктом 4.1 договору невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті: www.bistrozaim.uа.

У пункті 4.3 договору визначено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Згідно з пунктом 4.15 договору сторони дійшли згоди, що цей договір укладається в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 . Аналогічна інформація зазначена в додатку №1 до кредитного договору, заявка-анкета, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 .

Із додатку №1 до кредитного договору заяви-анкети підтверджено, що ОСОБА_1 ознайомившись з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на Офіційному сайті smk.zp.ua та www.bistrozaim.uа та погодившись з ними, просила надати їй кредит на особисті потреби у розмірі: 3000 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язався повернути кредит у розмірі 3000 грн. та сплатити проценти у розмірі 960,00грн. Розмір процентів: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. в). Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 20 березня 2021 року. При виникненні заборгованості зобов`язалася сплатити пеню у розмірі 1% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, з урахуванням умов пункту 3.3 кредитного договору.

Повідомленням директора ТОВ «ВейФорПей» від 04 липня 2024 року підтверджується, що ТОВ «ВейФорПей» повідомило ТОВ «Службу миттєвого кредитування» на виконання укладеного договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ «ВейФорПей» здійснено наступний переказ грошових коштів: Деталі транзакції: номер карти НОМЕР_1 ; власник карти (емітент) банк COMMERCIALBANKPRIVATBANK; категорія карти: MasterCard; час запиту: 11 квітня 2021 року; сума - 3000 грн; валюта: UAH. ІНомер договору згідно інформації від кредитора 442.

За розрахунком заборгованості позивача станом на 10 серпня 2024 року загальний розмір заборгованості з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 3000,00 грн за тілом кредиту та 50723,10 грн. заборгованість відсотками.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором грошові кошти не сплачувалися.

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» 01 грудня 2021 року уклали договір факторингу №1-12, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Служба миттєвого кредитування».

З реєстру боржників, який є додатком №3 до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року, вбачається, що до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 442 від 11 квітня 2021 року на суму 23580,00 грн, з яких заборгованість за кредитом 3000,00 грн, заборгованість за відсотками 20580,00 грн.

ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» 10 січня 2023 року уклали договір відступлення права вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло право грошової вимоги, що належить ТОВ «Вердикт Капітал», і стало новим кредитором за договорами, право вимоги за якими належало Первісному кредитору.

З реєстру боржників, який є додатком №3 до договору факторингу №№10-01/2023 від 10 січня 2023 року, вбачається, що до переліку боржників, право вимоги до яких виникло на підставі кредитних договорів, укладених боржниками з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», переходить до нового кредитора - ТОВ «Коллект Центр», входить відповідач ОСОБА_1 , право вимоги до якої виникло на підставі кредитного договору №442 на суму 53723,10 грн, з яких заборгованість за кредитом 3000,00 грн, за відсотками 50723,10 грн.

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

Ст. 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

На підставі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов вищевказаних договорів факторингу та договору відступлення права вимоги та відповідно до вимог ст.ст.512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло статусу нового кредитора.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, за змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору строк повернення всієї суми позики настав 20 березня 2022 року й саме в межах цього строку позивач мав право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України.

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що строк кредитування закінчився саме 05 квітня 2021 року є неправильним тлумаченням укладеного договору та спростовуються вищевикладеним.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 526, ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Також ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

При цьому слід врахувати, що за змістом ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» акцептом пропозиції укласти договір в електронній формі є відповідь особи, якій адресована пропозиція його укласти, про її прийняття надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийнятім такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно з п. 1 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Ч. 5 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших.

З договору про надання фінансових послуг, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 , вбачається, що відповідно до вимог частини першої ст. 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та ОСОБА_1 підписала його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS-повідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між ОСОБА_1 та товариством не був би укладений. Судом встановлено, що факт укладення та підписання договору не заперечувався та не оспорювався сторонами.

Виходячи з викладеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 коштів у сумі 3000 грн. Кредитор, перерахувавши відповідачу обумовлені грошові кошти, виконав умови кредитного договору, натомість ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором не виконала.

Оскільки відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 3000 грн шляхом перерахування суми кредиту на банківську картку, яка вказана в анкеті - заяві нею, суд вважає за доцільне задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відпоавідача не заперечувала, що її довірителька укладала даний кредитний договір.

Доводи представника відповідача щодо безпідставного стягнення заборгованості за процентами в розмірі 27034,00 грн суд критично оцінює, оскільки відповідач, укладаючи кредитний договір, погодилась на умови, які передбачені кредитним договором, в тому числі, які передбачають нарахування відсотків за користування кредитними коштами, вони є чіткими, зрозумілими та нарахованими позивачем за умовами кредитного договору в межах строку дії договору.

Доводи відповідача про те, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нарахування відсотків в розмірі 27034,00 грн є несправедливою в розумінні даного закону, апеляційний суд відхиляє, оскільки представник відповідача помилково ототожнила проценти за користування кредитом, що регулюються ст.ст. 625, 1050 ЦК України та нараховуються протягом строку договору за невиконання зобов`язання за договором.

Заперечуючи проти розміру заборгованості за відсотками, заявленого позивачем, представник відповідача не надала доказів звернення до позивача чи до первісного кредитору з вимогою про перерахунок заборгованості. Власного розрахунку із суду не представила, до експертної установи не зверталась, клопотань про проведення експертизи для встановлення правильності нарахування заборгованості в суді остання не подавала.

Тому суд відхиляє доводи представника відповідча про безпідставне нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування.

Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

Приймаючи до уваги те, що судом прийнято рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подання позовної заяви до суду в сумі 3028,00 грн у повному обсязі.

Зприводу стягнення судових витрат на правничу допомогу суд вважає наступне:

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

В постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц вказано, що при обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного Господарського Суду Верховного суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 вказано, що у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

У разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення.

Приймаючи до уваги те, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено про те, що витрати на правничу допомогу є завищеними та необгрунтованими суд частково погоджується з доводами представника відповідача з урахуванням наступного:

Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги від 30 липня 2024 року та акту № 1 про надання юридичної допомоги від 06 серпня 2024 року, адвокатське обєднання «Лігал Ассістанс» на протязі двох годин надавало позивачу усну консультацію на суму 3000,00 грн та на протязі двох годин складала позовну заяву на суму 6000,00 грн.

Суд не може погодитися з тим, що у справі даної категорії, яка є не складною та однотипною для позивача, необхідно надавати усну консультацію тривалістю дві години.

Суд вважає, що адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» могло скласти позовну заяву у даній справі без надання усної консультації тривалістю у дві години. Тому суд вважає, що позивачем понесено витрати на правничу допоомгу виключно за складання позовної заяви тривалістю дві години на суму 6000,00 грн, з виключенням із розміру правничої допомоги витрат по наданню усної консультації.

За таких обставин суд вважає за доцільне стягнути з відповідча на користь позивача судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 6000,00 грн.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про відстуність даних щодо сплати грошових коштів позивачем для надання правничої допомоги у даній справі, так як відповідно до усталеної практики Верховного Суду не вимагаються підтвердження сплати грошових коштів за надання правничої допомоги.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором № 442 від 11.04.2021 року в сумі 30994,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

В задоволенні іншої частини витрат на правнчиу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місцезнаходження: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, 01133, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя М. М. Бебешко