Справа № 931/299/24 Головуючий у 1 інстанції: Малюта А. В.
Провадження № 22-ц/802/1003/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар с/з Черняк О. В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника органу опіки і піклування Мороз О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки і піклування Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 13 серпня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в квітні 2024 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є його колишньою дружиною, матір`ю неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу 14 квітня 2017 року, діти залишились проживати з ним за адресою АДРЕСА_1 , та перебувають на його утриманні. Відповідач проживає окремо, дітей не відвідує і не спілкується з ними, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, не цікавиться навчанням дітей, не відвідує батьківські збори. На утримання дітей сплачує аліменти в розмірі 2000 грн. Наразі відповідач перебуває в іншому шлюбі та має доньку від іншого чоловіка. Просив позбавити ОСОБА_5 батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 13 серпня 2024 року позов задоволено, позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, вважає його ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права. Вказує, що після розірвання шлюбу діти, за спільною домовленістю з батьком дітей, залишились проживати з ним. Суд не надав належної оцінки тому, що вона заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав, і не втратила інтересу до дітей, що свідчить про її зацікавленість у прийнятті участі у їх житті. Невідвідування нею батьківських зборів, відсутність спілкування з класним керівником дітей не може свідчити про її ухилення від виконання батьківських обов`язків. Висновок виконкому Затурцівської сільської ради є недостатньо обґрунтованим, у ньому не наведено достатньо аргументів на доцільність позбавлення її батьківських прав, що є крайнім заходом впливу на недобросовісних батьків. Позивач не довів мети позбавлення відповідача батьківських прав. Їй не оголошувалося попередження і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів. Докази свідомого нехтування нею батьківськими обов`язками щодо дітей матеріали справи не містять. Просила рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 13 серпня 2004 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 вказав, що вважає рішення суду першої інстанції ухваленим із додержанням норм процесуального права. У скарзі позивач не навела доказів, які б свідчили про зміну її поведінки щодо дітей, прагнення здійснювати належне піклування за ними, не спростувала, що свідомо нехтувала обов`язками матері відносно дітей. Заперечення відповідача проти позову не свідчать про її інтерес до дітей та реальне бажання змінити поведінку. Суд дійшов обґрунтованого висновку про позбавлення батьківських прав, зазначивши при цьому про право відповідача на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач підтримала вимоги апеляційної скарги, просила задовольнити з викладених у ній підстав.

Позивач, представник органу опіки та піклування не визнали вимоги апеляційної скарги, просили в її задоволенні відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про залишення її без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 була дружиною позивача ОСОБА_1 . Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 14 квітня 2017 року в справі № 160/184/17 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Після розірвання шлюбу неповнолітні діти, дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_6 , постійно проживають з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на його утриманні.

Відповідач ОСОБА_5 проживає окремо. Має дочку від іншого чоловіка. З дітьми від попереднього шлюбу не спілкується, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, не цікавиться навчанням дітей, не відвідує батьківські збори.

Фактично усі обов`язки по вихованню та утриманню дітей здійснює позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Затурцівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який затверджений рішенням № 58 від 21 травня 2024 року виконавчого комітету Затурцівської сільської ради, матір дітей - відповідач по справі - ухилилася від виконання батьківських обов`язків. Не піклувалася про фізичний та духовний їх розвиток, не цікавилася навчанням дітей, не брала участі у їх вихованні, не забезпечила повноцінним харчуванням і необхідним медичним наглядом, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Перебуває у зареєстрованому шлюбі із громадянином ОСОБА_7 та проживає з ним за адресою АДРЕСА_2 . У ОСОБА_2 від іншого шлюбу є малолітня дочка. Відповідач має хороші умови проживання (житловий будинок), не працює, займається веденням домашнього господарства, в користуванні має паї. З часу розірвання шлюбу з ОСОБА_1 (з 2017 року) мало з ним спілкується, інколи спілкується з дочкою ОСОБА_8 по телефону. Сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, заборгованості не має.

16 травня 2024 року членами комісії з питань захисту прав дитини Затурцівської сільської ради Володимирського району на засіданні комісії в присутності відповідача ОСОБА_2 було з`ясовано думку неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_9 та встановлено, що діти і надалі мають бажання виховуватись у сім`ї батька. Стосунки дітей з матір`ю - недовірливі, емоційно неблизькі, матір від виховання дітей відсторонилася більше 7 років.

В судовому засіданні суду першої інстанції було з`ясовано думку неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_9 щодо заявленого позову. Під час опитування діти підтримали батька - позивача ОСОБА_10 щодо позбавлення їх матері ОСОБА_2 батьківських прав.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Верховний Суд виходив з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до положень частин першої, четвертої, шостої статті 81 ЦПК України року встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи відповідача про те, що рішення суду про позбавлення її батьківських прав ґрунтується виключно на характеристиках дітей з навчальних закладів є помилковим. Суд першої інстанції повно та усебічно дослідив наявні у матеріалах докази. Володіючи процесуальним правом подання доказів, які б спростовували обставини, на які посилався позивач у позовній заяві, відповідач, натомість, таким правом не скористалася.

Колегія суддів, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, вважає, що акт обстеження умов проживання від 22 березня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , характеристики ОСОБА_9 із ЗЗСО «Маньківський ліцей» та ОСОБА_3 з Волинського обласного ліцею з посиленою фізичною підготовкою імені Героїв Небесної Сотні, довідка сімейного лікаря ОСОБА_14 , у сукупності з усними поясненнями неповнолітніх дітей, опитаними в судовому засіданні, дає підстави вважати, що матір дітей - ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. У зв`язку із цим прийняття судом першої інстанції висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є правильним.

Вищевказані докази свідчать про свідоме довготривале (з 2017 року) ухилення матері від участі у вихованні, спілкуванні з дітьми. Судами першої та апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу приймати участь у вихованні дітей, спілкуванні з ними, їх навчальному процесі, культурному та духовному розвитку тощо.

Відповідач ОСОБА_2 фактично самоусунулась, що суд розцінює як ухилення від виховання дітей та піклування про них. В суді апеляційної інстанції встановлено, що за період з 2017 по 2024 рік відповідач лише декілька разів бачила дітей, спілкувалася з ними по телефону; жодного разу не відвідувала навчальні заклади, де навчаються діти, не цікавилася їх життям та навчанням; діти не перебували за місцем проживання матері. Відсутність без поважних причини впродовж тривалого часу з боку матері піклування про фізичний і духовний розвиток сина і дочки, їх навчання, підготовку до самостійного життя, незабезпечення харчуванням, медичним доглядом, є підставою для позбавлення матері батьківських прав.

Факт відсутності заборгованості у відповідача по аліментах, що сплачуються нею у порядку примусового виконання виконавчого листа, хоч і є свідченням участі матері в утриманні дітей, однак не є самостійною та достатньою підставою вважати, що матір таким чином виконує батьківські обов`язки щодо дітей повно, достатньо для їх фізичного, соціального, духовного, психологічного (тощо) розвитку.

Колегія суддів звертає окрему увагу, що відповідно до вимог частини 2 статті 166 СК України, позбавлення батьківських прав не звільняє таку особу від обов`язку щодо утримання дитини.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом.

Під час розгляду справи суд першої інстанції надав належну оцінку особистості ОСОБА_2 та її поведінці, врахував її заперечення проти позбавлення батьківських прав, однак ні суду першої інстанції, а ні апеляційному суду відповідач не змогла пояснити, які вона вживає заходи та дії, щоб налагодити відносини з дітьми, брати участь у їх вихованні та розвитку. Така поведінка відповідача дає підстави вважати, що остання нехтує інтересами дітей та не бажає відновити зв`язок з дочкою та сином, і свідчить про відсутність активного намагання матері брати участь у вихованні дітей. Судом не встановлено, що відповідач бажає змінити свою винну поведінку, яка полягає в ухиленні від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей, тому застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав є виправданим.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року в справі № 520/8264/19.

Висновок органу опіки і піклування є обґрунтованим, повним і відповідає обставинам, які встановлені в суді. ОСОБА_2 двічі була заслухана на засіданнях органу опіки і піклування, і останнім було встановлено, що мати свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Позивачем як батьком дітей створені належні умови для фізичного й духовного розвитку дітей, він їх самостійно виховує, доглядає.

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є правильним та належно обґрунтованим, оскільки під час розгляду справи достовірно встановлено свідоме нехтування та ухилення від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, що не відповідає інтересам дітей, які мають найістотніше значення при розгляді такої категорії справ та сприятиме стимулюванню матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків. Позивачем належними та достатніми докази доведено порушення відповідачем права дітей на належне батьківське піклування зі сторони матері, тому позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей є підставним та ефективним способом захисту їх законних інтересів.

В апеляційній скарзі відповідач наводить практику Верховного Суду, Європейського суду з прав людини у справах про позбавлення батьківських прав. Ухвалене судом першої інстанції рішення не суперечить правовим позиціям, викладеним у згаданих рішеннях

Висновки суду першої інстанції про задоволення позову зроблені з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права, з правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 13 серпня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді