Справа № 475/596/24
Номер провадження 2-н/482/149/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Нова Одеса

Суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області Сергієнко С.А., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення боргу за електричну енергію з ОСОБА_1 , -

встановив:

До Новоодеського районного суду Миколаївської області суду з Доманівського районного суду Миколаївської області для розгляду за підсудністю надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення боргу за електричну енергію з ОСОБА_1 .

Відповідно до ухвали судді Доманівського районного суду Миколаївської області від 06.06.2024 р., підставою для прийняття такого рішення слугувало те, що за відповіддю Центру надання адміністративних послуг Доманівської селищної ради, боржник ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про необхідність направлення (повернення) справи за підсудністю, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, за правилом встановленим ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, вимоги про стягнення заборгованості з оплати за послуги з спожитої електроенергії повинні розглядатись за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 згідно до якої житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому позови про стягнення заборгованості з їх оплати повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Процесуальний закон не встановлює перешкод для розгляду заяви про видачу судового наказу судом якому така заява підсудна (у порядку виключної підсудності, або за вибором заявника) у разі реєстрації боржника поза межами територіальної підсудності цього суду.

Згідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються.

У той же час слід зазначити, що відповідно до положень діючого цивільного процесуального законодавства України, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, права на розгляд справи судом встановленим законом (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) та є підставою для скасування судового рішення.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосувати під час вчинення позову інші норми, що регулюють інші види територіальної підсудності.

Отже, оскільки такі послуги як електропостачання надаються за місцем знаходження нерухомого майна то вказана справа із урахуванням положень ч. 1 ст. 30, ст. 162 ЦПК України має розглядатися за місцезнаходженням нерухомого майна.

Предметом даної заяви є стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію що постачається до житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_2 , відноситься до територіальної підсудності Доманівського районного суду Миколаївської області.

Важливо зазначити, що хоча у теперішній час заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення боргу за електричну енергію з ОСОБА_1 направлено за підсудністю до Новоодеського районного суду Миколаївської області, якому вона не підсудна, проте заявником її було подано із дотриманням правил підсудності. А тому суддя вважає, що вищевказану справу необхідно направити (повернути) на розгляд за підсудністю до Доманівського районного суду Миколаївської області, а не відмовляти у видачі судового наказу як це передбачено п.9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, що порушило б право заявника на доступ до правосуддя, у той час як самим заявником було подано заяву за підсудністю яка на думку судді є правильною.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 1 ст. 31 ЦПК України).

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо виключної підсудності, а також той факт, що приймаючи до провадження вказану цивільну справу, суд позбавляє сторін провадження права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, тому суд приходить до висновку про необхідність направлення (повернення) матеріалів вказаної справи для розгляду до Доманівського районного суду Миколаївської області.

У даному випадку, відсутній спір між судами про підсудність.

Керуючись ст.ст. 30, 31, 258, 260, 353 ЦПК України, суд,-

постановив:

Цивільну справу за Заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення боргу за електричну енергію з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електроенергію, разом з доданими до неї документами, направити за підсудністю до Доманівського районного суду Миколаївської області ( вул. Центральна,35, смт. Доманівка, Вознесенського району, Миколаївської області, 56401)

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя : С.А. Сергієнко