ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6812/24 Справа № 212/2514/24 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області № 212/2514/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року,

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі по тексту ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що він працював з 26 липня 1994 року по 30 серпня 2000 року слюсарем (черговий з ремонту устаткування) в ШБУ ВАТ «Суха Балка», з 30 серпня 2000 року по 27 липня 2022 року - гірником очисного вибою на ш. «Ювілейна» ПрАТ «Суха Балка» у шкідливих умовах праці 21 рік 10 місяців.

20 липня 2023 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини ОСОБА_1 було встановлене професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів. (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеню), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеню), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії. (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група «В». ЛН першого-другого ступеню.

По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 09 серпня 2023 року.

За висновком МСЕК від 05 жовтня 2023 року позивачу було встановлено первинно 65% втрати професійної працездатності за захворюванням - ХОЗЛ - 15%, радикулопатія - 35%, вібраційна хвороба - 15% безстроково з 11 вересня 2023 року. За висновком МСЕК від 05 жовтня 2023 року позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково з 11 вересня 2023 року. Згідно рекомендацій МСЕК ОСОБА_1 потребує медикаментозного лікування та забезпечення виробами медичного призначення, протипоказане важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, праця в умовах виробничого пилу та в умовах вібрації.

Причиною професійного захворювання є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: Важкість праці: вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 0.6-1,9 дБ перевищував допустимий рівень; Робоча поза - перебування в незручній позі 45% зміни при допустимому до 25%, вимушена - 15% тривалості зміни при допустимій до 10%, кількість нахилу тулуба 212 при допустимих 100; Аерозоль переважно фіброгенної дії концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала граничнодопустиму в 1,8 рази перевищує ГДК: 3,6мг/м3 при ГДК 2,0мг/м3.

Професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Ювілейна» підземним гірником очисного забою з 30.08.2000 по 17.07.2022, виконував роботи з випуску і ліквідації зависань руди в вертикальних виробках, доставку руди скреперними лебідками в рудоспуск. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. При цьому, внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, які мали місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадав під вплив підвищених показників локальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

Оскільки професійне захворювання у позивача виникло внаслідок порушення керівництвом підприємства норм з безпеки праці під час виконання трудових обов`язків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцями, які не створили безпечних умов праці.

У зв`язку з професійним захворюванням у позивача змінився образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває приступоподібний сухий кашель, періодичні приступи задухи, запаморочення, загальну слабкість, швидку втомлюваність, сухий кашель, біль у поперековому відділі хребта з іррадіацією в нижні кінцівки, більше в праву, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук. Такий стан не дає можливості спокійно спати по ночам, займатись фізичною роботою. Позивач став уникати зустрічей з друзями, знайомими у зв`язку з тим , що у нього виникають напади задухи та сухий кашель і це привертає увагу оточуючих, виникає почуття незручності та невпевненості в собі, а постійні розпитування знайомих про стан здоров`я викликає душевні страждання та душевний біль. За станом здоров`я ОСОБА_1 не може тривалий час знаходитися за кермом, відчуває сильну біль у суглобах, що небезпечно для водія, через що вимушений використовувати громадський транспорт, в якому через задуху в позивача виникає приступ кашлю, не вистачає повітря. Незважаючи на лікування, стан здоров`я позивача ніколи не покращується, що призводить його до депресії, він відчуває невпевненість у своєму майбутньому. У зв`язку з хворобою ОСОБА_1 багато часу проводить у лікарнях, під час лікування переносить біль, приймає велику кількість ліків.

У зв`язку з викладеним просив суд стягнути з ПрАТ «Суха Балка» на його користь в якості відшкодування моральної шкоди 284 000 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовій збір в сумі 2 500 гривень.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Суха балка», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач працював в несприятливих та шкідливих умовах, що могло позначитися на стані його здоров`я та вплинути на ступінь втрати професійного захворювання. Відповідач не приховував важкість праці та шкідливість праці, тож позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій, які б знаходилися у причинно-наслідковому зв`язку з втратою працездатності позивача та виникненням у нього моральних страждань.

На думку відповідача, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції не обґрунтовано, він завищений, не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та критеріям ст. 23 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ПрАТ «Суха балка» не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач, ОСОБА_1 , перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Суха Балка».

Виконуючи трудові обов`язки на вказаному підприємстві в період з 26 липня 1994 року по 27 липня 2022 року, підпадав під вплив на організм шкідливих виробничих факторів, що призвели до виникнення у позивача професійних захворювань: «Радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів. (ПФ другого ступеня); Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеню), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеню), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії. (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група «В». ЛН першого-другого ступеню», що підтверджуються Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 10 серпня 2023 року.

Відповідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 10 серпня 2023 року, причиною виникнення професійного захворювання у позивача було визнано: Важкість праці: робоча поза - перебування в незручній позі 45% зміни при допустимому до 25%, вимушена - 15% тривалості зміни при допустимій до 10%, кількість нахилу тулуба 212 при допустимих 100; вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 0.6-1,9 дБ перевищував допустимий рівень; Аерозоль переважно фіброгенної дії: концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала граничнодопустиму в 1,8 рази перевищує ГДК: 3,6мг/м3 при ГДК 2,0мг/м3.

За висновком МСЕК від 05 жовтня 2023 року позивачу було встановлено первинно 65% втрати професійної працездатності за захворюванням ХОЗЛ - 15%, радикулопатія - 35%, вібраційна хвороба - 15% безстроково з 11 вересня 2023 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 129739.

За висновком МСЕК від 05 жовтня 2023 року позивачу було встановлено первинно ІІІ група інвалідності безстроково з 11 вересня 2023 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 187268. Згідно рекомендацій МСЕК, ОСОБА_1 потребує медикаментозного лікування та забезпечення виробами медичного призначення, протипоказане важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, праця в умовах виробничого пилу та в умовах вібрації.

Згідно відомостей медичної документації, що наявна в матеріалах справи позивач проходив лікування у зв`язку з професійними захворюваннями, наслідком яких є больові відчуття та порушення функцій організму.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами статей 153, 237-1 КЗпП України та виходив з обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманим позивачем на виробництві відповідача професійним захворюванням.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 250 000 гривень, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, період роботи позивача у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотність змін його здоров`я, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 09 серпня 2023 року вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є робота в важких та шкідливих умовах праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі.

Тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, також і з вини ПрАТ «Суха Балка», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював наслідки продовжуючи працювати тривалий час, не знімають з відповідача обов`язку відповідати за шкоду, завдану позивачу у зв`язку з перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу у період його роботи на ПрАТ «Суха Балка».

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Позивач змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Висновок суду першої інстанції щодо заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди та наявність підстав для її відшкодування є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Судом першої інстанції вірно встановлено порушення ПрАТ «Суха балка» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого та тривалість його роботи на підприємстві відповідача.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Отже, з урахуванням того, що позивачу безстроково встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65%, з визначенням йому ІІІ групи інвалідності, що безумовно тягне за собою зміни у житті позивача, враховуючи тривалість роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди 250000 гривень відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Аргументи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста