КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 листопада 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Пінкевич Н.С. в м. Київ 21 червня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30608,97 грн. та судові витрати.

Позов мотивував тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 02 жовтня 2012 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та правилами надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів» додаються до позовної заяви.

Відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банку про їх затвердження.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Також одночасно із свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України. Виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку, номер та строк дії якої зазначено у довідці про отримані кредитні картки. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Однак у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 23 серпня 2023 року має заборгованість в розмірі 30608,97 грн., з яких 25460,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5148,31 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нарахована комісія.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2024 року позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25460,66 грн. та судовий збір в розмірі 2232,55 грн. В решті позову відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в позові, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2024 року в частині відмови у задоволенні вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов, в іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив зміст ч. 1 ст. 634 ЦК України, пояснював, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві.

Посилався на правові висновки Верховного Суду в постановах від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18, від 11 вересня 2019 року в справі № 642/5533/15-ц, від 19 вересня 2019 року в справі № 127/7543/17, від 23 грудня 2019 року в справі № 375/250/18 про те, що твердження місцевого суду про те, що укладений договір не містить підписів позичальника під Умовами та Правилами надання банківських послуг, є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та Правилами закон не вимагає.

Пояснював, що в подальшому карта була перевипущена, відповідач отримувала нові карти з подовженим строком дії. Після отримання перевипущених карт відповідач здійснила дії щодо проведення їх активації, користувалася перевипущеними картами, отримувала кредитні кошти, що прослідковується по виписці по руху коштів, і проведення цих операцій є неможливим без наявності картки. Банківська виписка має статус первинного документу та є належним і допустимим доказом по справі разом із розрахунком заборгованості.

Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 153/1334/16 про те, що суду слід перевірити факт виконання кредитного договору, що може свідчити про визнання договірних правовідносин, вказував, що суд дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні позову, не врахувавши вищевказані обставини та звільнивши відповідача від відповідальності за укладеним договором з одних лише формальних міркувань.

Вважав, що в даному випадку не може бути взята до уваги позиція Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, оскільки у справі, що переглядається, договір відповідачем не оспорювався і не визнавався недійсним, не оспорювалося відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

Зазначав, що на підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами та розмір процентної ставки, до суду подавалась заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 21 грудня 2021 року, підписана особисто відповідачем, а згідно довідки про видані кредитні картки, відповідачу 11 грудня 2018 року була видана картка «Універсальна» 375520 строком дії до кінця вересня 2022 року, відкрито відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі, погоджено процентну ставку та процентну ставку при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, тип кредитної картки, валюту кредиту, порядок погашення тощо, отже сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. На вказаний факт суд уваги не звернув та безпідставно вважав, що ставка при укладенні договору сторонами не узгоджувалась.

Наводив зміст ст. 599, 1048, 1054 ЦК України, посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 02 грудня 2020 року в справі № 284/157/20-ц про те, що суди не дослідили надані банком докази видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено відповідними розрахунками, і зазначені докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком.

Посилався на висновки Верховного Суду в постанові від 16 вересня 2020 року в справі № 200/5647/18 про необхідність дослідження виписки по картковому рахунку в сукупності з іншими доказами та перевірки, чи було встановлено відповідачу кредитний ліміт, якщо було встановлено, то в якому розмірі, чи отримував він кредитну картку та строк її дії, чи користувався кредитними коштами та в якому розмірі, чи здійснював повернення кредитних коштів позивачу.

17 грудня 2020 року Верховний Суд в постанові у справі № 278/2177/15-ц підтвердив раніше висловлену правову позицію стосовно належних доказів, які підтверджують факт видачі кредитних коштів, і що до цих доказів відносяться виписки по рахункам або заява про видачу готівки.

Зауважував, що контррозрахунку заборгованості відповідачем не надано, докази належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відсутні. Таким чином, докази, надані позивачем, на підтвердження свого права зі стягнення заборгованості за тілом кредиту в повній мірі відповідають вимогам ст. 76 - 80 ЦПК України.

Наголошував, що суд першої інстанції в рішенні не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків (безоплатно), що суперечить ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

На підтвердження факту про умови кредитування, розмір відсоткової ставки та штрафні санкції і те, що саме ці Умови та Правила діяли під час укладення між сторонами договору позивач в порядку ч. 7 ст. 85 ЦПК України подав клопотання про огляд веб-сайту, який надає можливість суду встановити ідентичність витягу з Умов та Правил, які надані до позову, із оригіналом, розміщеним на офіційному сайті банку, які діяли на момент укладення кредитного договору.

Таким чином, вважав безпідставними твердження суду першої інстанції про відсутність доказів того, що сторони дійшли згоди стосовно розміру та порядку сплати процентів, посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, згідно якого доказом була роздруківка з сайту позивача. При цьому в даній справі обґрунтовані заперечення відповідача та докази проти вимог позивача відсутні.

Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 29 липня 2020 року в справі № 753/10779/16-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 153/1334/16, вказував, що факт сплати відповідачем платежів на погашення відсотків ним не спростований, що в силу ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, не оспорив в судовому порядку жодної операції, здійсненої по картці/рахунку, що може свідчити про схвалення ним умов кредитного договору.

Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц щодо умов нарахування процентів від суми позики відповідно до ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ, правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/19 щодо самостійного застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, що не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту; правові висновки Верховного Суду в постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 331/4560/19 про безпідставність висновків апеляційного суду про те, що позивач не посилався на ст. 1048 ЦК України для стягнення відсотків за кредитним договором, оскільки згідно з принципом «суд знає право» саме суд повинен дати правильну юридичну кваліфікацію фактичним обставинам, навіть якщо сторона на цю норму права не посилається; правові висновки Верховного Суду в постанові від 22 липня 2020 року в справі № 189/2108/18 про те, що суди повинні були з урахуванням обставин справи та розрахунку боргу, наданого позивачем, провести власний розрахунок боргу.

Вказував, що судом першої інстанції проігнорована усталена судова практика Верховного Суду в постановах від 23 грудня 2019 року в справі № 572/1169/17, від 04 грудня 2019 року в справі № 750/6058/17-ц, від 19 вересня 2019 року в справі № 127/7543/17, від 12 лютого 2020 року в справі № 382/327/18-ц про те, що наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог про стягнення заборгованості за процентами.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції задоволено позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25460,66 грн., виходячи з того, що 02 жовтня 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання банківських послуг на отримання кредиту та платіжної кредитної картки, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, тому суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, при цьому відповідач рішення суду першої інстанції щодо обставин укладення договору не оскаржувала.

Оскільки судове рішення оскаржується в апеляційному порядку лише в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, тому переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив із недоведеності обставин, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала анкету-заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язувалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua (а. с. 32).

В матеріалах справи наявний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з чотирма видами кредитних карток (а. с. 33).

У заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 21 грудня 2021 року ОСОБА_1 своїм підписом погодила, що підписанням цієї заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені і цьому договорі, та зобов`язується належним чином їх виконувати.

Також в заяві наведено істотні умови договору «Кредитні картки»: наведено основні умови кредитування для карток «Універсальна» та «Універсальна Gold», які відрізняються між собою в частині розміру кредитного ліміту, процентної ставки, загальних витрат за кредитом, реальної річної процентної ставки, процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (а. с. 21 - 31).

На а. с. 60 - 62 знаходиться копія паспорту відповідача.

На а. с. 9 - 18 знаходяться розрахунки заборгованості за договором б/н від 02 жовтня 2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 .

На а. с. 70 - 86 знаходиться виписка по рахунку за договором б/н станом на 30 серпня 2023 року, клієнт ОСОБА_1 , у якій відображено рух коштів на рахунку.

На а. с. 19 - 20 знаходяться копії довідок АТ КБ «ПриватБанк» про видачу кредитних карток ОСОБА_1 та про зміну умов кредитування.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638, 642 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказував на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що суть договору приєднання, який і було укладено сторонами, полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Однак, такі доводи позивача обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції при розгляді позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт погодження сторонами всіх істотних умов договору.

Доводи апеляційної скарги, що факт використання відповідачем кредитних коштів підтверджений належним та допустимим доказом - первинним документом у вигляді виписки з карткового рахунку, що є неможливим без наявності кредитної картки, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, яким не встановлювалось, що кредитна картка відповідачу не видавалась взагалі, а натомість встановлено, що ціна договору у вигляді розміру відсотків за користування кредитом є недоведеною позивачем, і з такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки належні та допустимі докази видачі ОСОБА_1 конкретного типу банківського продукту з конкретною процентною ставкою за користування кредитом в матеріалах справи відсутні.

Таким доказом не може вважатись довідка про видачу кредитних карток, складена працівниками банку (а. с. 19), оскільки цей доказ виготовлено в односторонньому порядку самим позивачем, та без посилання на документи, на підставі яких було видано таку довідку.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що долучені до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 жовтня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви.

Відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах надання банківських послуг, а також Тарифах фактично надає можливість банку надавати ці документи в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача (в даному випадку Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів), не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Крім того, витяг з Тарифів містить відомості щодо чотирьох видів кредитних карток, і з нього не можна дійти висновку, яку саме картку з якими умовами кредитування, а саме розміру відсотків, було видано відповідачу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не може погодитися з посиланням позивача в апеляційній скарзі на нерелевантні до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду в постановах від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18 про те, що жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та Правилами закон не вимагає, та аналогічні висновки Верховного Суду в постановах від 11 вересня 2019 року по справі № 642/5533/15-ц, від 19 вересня 2019 року в справі № 127/7543/17, від 23 грудня 2019 року в справі № 375/250/18.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 21 грудня 2021 року, чим, на думку позивача, підтверджено погодження сторін умов кредитування, в тому числі розмір процентної ставки, оскільки у зазначеній заяві містяться тарифи щодо шести продуктів - «Універсальна» та «Універсальна Голд», «Platinum», «World Black Edition, «Visa Signature», «WorldElite», «Visa Infinite», які передбачають різні відсоткові ставки для таких карт та інші умови користування ними, однак позивачем не надано належних та допустимих доказів того, яку саме картку отримав відповідач з даного переліку.

Апеляційний суд враховує, що відповідачем, згідно наданих АТ КБ «ПриватБанк» доказів, принаймні двічі підписувалась заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (02 жовтня 2012 року та 21 грудня 2021 року), однак до матеріалів справи надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також витяг з Тарифів лише в одній редакції, без доказів актуалізації цих документів станом на час підписання ОСОБА_1 другої заяви.

Крім цього, позивач просив стягнути заборгованість за договором кредиту саме від 02 жовтня 2012 року, а не будь-якого іншого, тобто заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 21 грудня 2021 року було підписано пізніше, ніж відповідач отримала кредитні кошти за спірним договором в користування.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що в заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 21 грудня 2021 року, яку підписано відповідачем, зазначена процентна ставка 42,0 % річних для карт «Універсальна», зазначена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, а отже місцевий суд дійшов безпідставного висновку, що сторони не дійшли згоди щодо розміру відсоткової ставки при укладенні договору, а також відхиляє як посилання позивача на нерелевантні до спірних правовідносин висновки Верховного Суду в постановах від 29 липня 2020 року в справі № 753/10779/16-ц, від 11 вересня 2019 року в справі № 153/1334/16, згідно яких під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину, і що факт виконання кредитного договору може свідчити про визнання договірних правовідносин.

Апеляційний суд звертає увагу, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених ст. 1048 ЦК України, на рівні облікової ставки НБУ позивач не пред`явив, відтак відсутні підстави для їх стягнення і є безпідставним посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції вимог ст. 1048 ЦК України.

Є нерелевантними посилання АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 331/4560/19, згідно яких висновки апеляційного суду про те, що позивач не посилався на норму статті 1048 ЦК України для стягнення відсотків за кредитним договором, є безпідставними, так як згідно з принципом «jura novit curia» суд знає право, оскільки саме суд повинен дати правильну юридичну кваліфікацію фактичним обставинам, навіть якщо сторона на цю норму права не посилається.

В даній постанові, на яку посилався позивач, Верховний Суд не приходив до висновку про необхідність стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ відповідно до ст. 1048 ЦК України, вимоги про що банком не заявлялись, а вказав, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову, оскільки не врахував, що відповідачем не спростовано надані банком докази, а саме заяву та довідку про умови кредитування, якими встановлено розмір відсотків за користування кредитом, що підписані від імені відповідача.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, про необґрунтованість вимог щодо стягнення з відповідача відсотків, та відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд, дійшовши висновку про непогодження розміру відсоткової ставки, повинен був встановити дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти у відповідних вимогах, з посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року в справі № 464/379016-ц, Верховного Суду від 22 липня 2020 року в справі № 189/2109/18.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд не може погодитись з безпідставними доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції проігнорована усталена судова практика Верховного Суду в постановах від 23 грудня 2019 року в справі № 572/1169/17, від 04 грудня 2019 року в справі № 750/6058/17-ц, від 19 вересня 2019 року в справі № 127/7543/17, від 12 лютого 2020 року в справі № 382/327/18-ц про те, що наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог про стягнення заборгованості за процентами.

Неспроможними є доводи апеляційної скарги, що позиція Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 до уваги взята бути не може, із посиланням на те, що договір у встановленому порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення чи не укладення кредитного договору.

Оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, і оскільки саме на позивача в силу положень ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання відповідачем відзиву на позовну заяву саме по собі не свідчить про визнання ним обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не може погодитися з безпідставними доводами апеляційної скарги, що факт наявності заборгованості за відсотками відповідачем не спростований, що в силу вимог ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, та не оспорив жодної операції, здійсненої по картковому рахунку.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2024 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.