ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2023 року у складі судді Миронець О. К.

у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання і водовідведення,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року представник КП «Харківводоканал» Панасенко І. О. звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з вказаним позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, в обґрунтування якого посилалась на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, облік нарахувань та оплати за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 .

У порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг відповідачі належним чином не виконували зобов`язання з оплати наданих послуг, внаслідок чого за період з 01.09.2016 по 30.09.2021 у них виникла заборгованість в сумі 27 303,09 грн, у тому числі - з централізованого водопостачання у розмірі 15 433,13 грн та з централізованого водовідведення - у розмірі 11 869,96 грн, яка разом з нарахованими інфляційними втратами в сумі 2 082,35 грн та 3% річних від простроченої суми в сумі 810,17 грн в загальному розмірі становить 30 195,61 грн, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, справи, підсудні Орджонікідзевському районному суду м. Харкова, передані для розгляду Київському районному суду м. Полтави.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2023 року позов КП «Харківводоканал» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та з центрального водовідведення за період з 01.09.2016 по 30.09.2021 у сумі 30 195,61 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» судовий збір в рівних частинах по 756,67 грн з кожного.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачі належним чином не виконують своїх зобов`язань з оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, тому наявні підстави для стягнення на користь КП «Харківводоканал» суми заборгованості, що виникла за період з 01.09.2016 по 30.09.2021.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26 січня 20247 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У свої й апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що з 01.02.2010 вона фактично не проживає по місцю реєстрації, їх шлюб з ОСОБА_2 офіційно розірвано 27.09.2010, а тому судову повістку вона не отримувала, належним чином про розгляд справи повідомлена не була, відтак була позбавлена можливості подати до суду відзив на позовну заяву з відповідними доказами та заявити про застосування позовної давності.

Вказує, що відповідальним квартиронаймачем з 15.10.1991 був ОСОБА_2 , відповідно договір з позивачем оформлений на його ім`я.

Наголошує на тому, що з лютого 2010 року у квартирі за місцем реєстрації не проживає, послугами позивача не користувалася, тому з нарахуванням боргу не погоджується і просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «Харківводоканал» Панасенко І. О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуальноо кодексу України.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що КП «Харківводоканал» здійснює централізоване водопостачання та централізоване водовідведення по м. Харкову, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № а557f98b-d47c-4790-b343-241336bd7ff4 від 25.11.2021 відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг, які надає позивач.

Абонентський особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_2 .

Внаслідок несвоєчасної та неповної оплати за надані послуги за вказаною адресою утворилася заборгованість у розмірі 30 195,61 грн, яка складається з суми заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 15 433,13 грн та заборгованості за надані послуги централізованого водовідведення у розмірі 11 869,96 грн, що утворилися за період з 01.09.2016 по 30.09.2021, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України на вказану заборгованість позивачем нараховано 2 082,35 грн інфляційних втрат та 810,17 грн - 3% річних від простроченої суми.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, будучи споживачами послуг з водопостачання та водовідведення, не виконали зобов`язання по оплаті наданих послуг, тому виникла заборгованість підлягає солідарному стягненню з відповідачів з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на таке.

Правовідносини, що виникають у процесі надання послуг з водопостачання та водовідведення споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України, постановами Кабінету Міністрів України у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статей 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За змістом статей 1, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку встановленому законом. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Пунктами 9, 17, 18, 20, 30, 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, що діяли у спірний період нарахування заборгованості, передбачено, що послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вказує, що з лютого 2010 року вона фактично не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час працює та постійно проживає у м. Києві. На підтвердження вказаних обставин посилається на докази, які подала до заяви про перегляд заочного рішення, а саме: копію трудової книжки серії НОМЕР_2 , довідку з місця роботи за вих. № 122 від 29.11.2023, копію паспорта з відміткою про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , заяву від ОСОБА_2 щодо відсутності у нього претензій до неї зі сплати комунальних послуг (заборгованості).

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно пункту 6 частини першої, пункту 11 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; споживач також зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (які діяли на час виникнення спірних правовідносин), у підпунктах 1, 3 пункту 29 встановлено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання); несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою

Згідно підпункту 7 пункту 45 постанови Кабінету Міністрів України № 690 від 05 липня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору.

Індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором (підпункт 11 пункту 47 постанови КМУ № 690).

Виконавець зобов`язаний зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання) (підпункт 14 пункту 32 постанови КМУ № 690).

Отже, за змістом наведених спеціальних норм звільнення споживача від сплати вартості комунальних послуг або ж зменшення їх розміру можливе за умови, що споживач письмово повідомив виконавця послуг про тимчасову відсутність за місцем реєстрації (проживання) із долученням відповідного документа, що підтверджує такий факт.

Факт не проживання осіб, які зареєстровані у житлі споживача, але мають інше постійне місце проживання, може підтверджуватись довідкою, що видана на підставі акту щодо підтвердження факту проживання без реєстрації/факту непроживання, підписаною не менш як 3 сусідами, а також довідкою про фактичне проживання (перебування) осіб без реєстрації за іншою адресою, у тому числі, у зв`язку з роботою, лікуванням, навчанням, тривалим відрядженням, відбуванням покарання, проходження військової служби, взяттям на облік внутрішньо переміщеної особи тощо.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що відповідачі у справі зверталися до позивача із письмовими заявами про фактичне непроживання зареєстрованих осіб, а саме ОСОБА_1 , у квартирі та про перерахунок заборгованості. Доказів звернення самої ОСОБА_1 з такою заявою до позивача також надано не було.

Згідно частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем ОСОБА_1 не виконано, суду не надано доказів її фактичного місця проживання та сплати комунальних послуг за місцем проживання, а також не спростовано, що нарахована позивачем заборгованість за нормативами (нормами) водоспоживання та водовідведення холодної та гарячої води на одну особу в житловому фонді м. Харкова, які застосовуються у разі відсутності засобів обліку води, та кількістю зареєстрованих у помешканні осіб не відповідає вказаним нормативно-правовим актам та тарифам з надання таких комунальних послуг.

При цьому, відповідач не позбавлена можливості подати до КП «Харківводоканал» відповідну заяву про проживання не за місцем реєстрації і проведення перерахунку, а також вимагати в установленому законом порядку з інших споживачів, які проживають у квартирі, сплати частини комунальних послуг.

Порушень норм процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції колегією суддів апеляційного суду не встановлено, оскільки матеріали справи містять докази направлення за адресою реєстрації місця проживання відповідачів судової повістки про виклик у судові засідання на 11.00 год. 12.05.2023 та 9.30 год. 16.06.2023, які повернулись без вручення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою, що з урахуванням пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, згідно якої днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається належними повідомленням учасника справи.

Разом з тим у заяві про перегляд заочного рішення відповідачем було заявлено про позовну давність, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, проте така заява залишена поза увагою місцевим судом.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму), що при перегляді заочного рішення судом першої інстанції вирішено не було.

Оскільки у чинному законодавстві не наведено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності, тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності необхідно враховувати, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк.

Поважність причин пропуску строку позовної давності позивач обґрунтовував тим, що КП «Харківводоканал» є єдиним підприємством, яке здійснює водопостачання та водовідведення у м. Харкові, іншої альтернативи не має, структура підприємства налічує лише один відділ, який здійснює претензійно-позовну роботу, а тому через велику кількість боржників-фізичних осіб, строк заборгованості яких перевищує 3 роки, підприємство повинно щорічно подавати близько 8 тисяч позовних заяв і заяв про видачу судового наказу й розмір судового збору за подання таких заяв суттєво обмежує можливість підприємства своєчасно, в межах строку позовної давності звертатися до суду про стягнення заборгованості по усіх боржниках.

Проте зазначені причини стосуються організації роботи юридичної особи позивача та не пов`язані з дійсними труднощами для звернення до суду з позовом у встановлений законом строк й не свідчать про наявність об`єктивних, непереборних обставин, що унеможливлювали або перешкоджали здійсненню позивачем своїх прав, тому доводи позивача про поважність причин пропуску строку позовної давності колегія суддів апеляційного суду визнає необґрунтованими, такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами по справі.

З огляду на те, що обов`язок споживача сплатити виконавцю за спожиті житлово-комунальні послуги визначається щомісячно, своє право вимоги до боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми у судовому порядку, кредитор має реалізувати в межах трирічного строку позовної давності щодо кожного щомісячного платежу, до позовних вимог КП «Харківводоканал» слід застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову по щомісячних платежах, строк позовної давності по яких на момент пред`явлення позову 02.11.2021 вже сплинув.

Розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми проведений позивачем щодо кожного щомісячного платежу в межах трирічного строку позовної давності і апелянтом не спростований, тому заявлена позивачем сума у порядку застосування положень статті 625 ЦК України обґрунтовано стягнута судом при вирішенні справи в цій частині.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог, строк позовної давності по яких сплинув, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову та зміною загальної суми стягнення у межах позовної давності.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційним судом не вбачається.

В порядку, встановленому частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2023 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» суми заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та центрального водовідведення за період з 01 вересня 2016 року по 01 листопада 2018 року - скасувати та увалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із спливом позовної давності.

В іншій частині заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2023 року змінити, присудивши до солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за період з 02 листопада 2018 року по 30 вересня 2021 року за послуги з централізованого водопостачання у розмірі 10 089,76 грн та послуги центрального водовідведення у розмірі 7 818,99 грн, а всього 17 908,75 грн, що з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 2 082,35 грн та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 810,17 грн становить в сумі 20 801,27 грн.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 566,30 грн - по 522,10 грн з кожного.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 351,85 грн.

В іншій частині заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна