Провадження № 2-о/947/285/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області ( ) про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

До суду, в порядку окремого провадження, надійшла заява адвоката Ліпської Вікторії Анатоліївни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 про встановлення факту проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( особи без громадянства), постійно, з дня свого народження на території України, в тому числі і станом на момент проголошення незалежності України ( 24.08.1991 ), а також проживав в Україні й станом на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» ( 13.11.1991) і не набув громадянства іншої держави.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.

Ухвалою судді від 02.05.24 року відкрито провадження у справі.

До судового засідання з боку представника заявника надійшла заява про розгляд справи за її та заявника відсутності, в якій вимоги щодо встановлення факту, що має для заявника юридичне значення підтримала та просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч.1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України (після внесення змін Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року ч.2 ст.315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень вказаної статті та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року.

У п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Ст. 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних травах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, а6о мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. В графі «Мати» вказана ОСОБА_3 . Відомості про батька в актовому записі про моє, позивача, народження записані в порядку ст. 135 СК України зі слів матері.

Заявник, проживав та проживає, не маючи паспорта громадянина України, в школі не навчався та не отримував будь-якої іншої освіти, офіційно ніде не працював, займався домашнім господарством, вважаючи, що подібний спосіб життя є характерним для ромської громади, членом якої він є.

ОСОБА_1 прожив зі своїм біологічним батьком - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть останнього.

Заявник матір свою не знав, оскільки вона не проживала з ним та батьком.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2022 року ОСОБА_3 визнано безвісно відсутньою (справа № 947/27038/21).

У зв`язку з тим, що станом на теперішній час заявникові, необхідно влаштуватися на роботу, тому виникла нагальна потреба мати паспорт громадянина України, оскільки його відсутність унеможливлює повноцінне користування громадянськими правами та свободами.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Одеса, з дня народження постійно проживає на території України, у тому числі і станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), а також проживав в Україні й станом та на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) і не набув громадянства іншої держави, оскільки за межі України ніколи не виїжджав.

Після досягнення 16-ти річного віку паспорт громадянина України не отримав, оскільки його мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Одеси Одеської області, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , пішла з дому і до цього часу не повернулась; відомості стосовно її місцезнаходження відсутні, а відомості про батька в актовому записі про заявника, народження записані в порядку ст. 135 СК України зі слів матері. Оскільки місце знаходження матері не було відомо, а батько в свідоцтві про народження записаний в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України зі слів матері, заявник був позбавлений можливості отримати паспорт громадянина України.

У 2023 році заявник, звернувся до Болградського районного відділу Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про оформлення паспорта громадянина України, до якої надав всі наявні у в нього документи, в заяві також зазначав, що раніше заяву про отримання паспорта громадянина України не подавав, між тим, отримав лист від 07 жовтня 2023 року №5129-592/5129,1-23, яким заявнику, повідомлено про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України у зв`язку з тим, що особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

Заявник з батьком з дитинства проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; нетривалий час проживав с.Нерубайське Біляєвського району, в с.Новоградівка Одеського району у родичів, а також в АДРЕСА_2 ). Останній час він фактично за адресою: АДРЕСА_3 .

З 2011 року заявник перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки шлюб зареєструвати не є можливим у зв`язку з відсутністю у заявника паспорту. За час сумісного життя з ОСОБА_6 заявник має спільних з нею дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

При реєстрації народження дітей, у зв`язку з відсутністю у заявника паспорту, мати дітей зареєструвала "їх на своє прізвище, а відомості про батька записані в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України зі слів матері. Прізвище дітей зазначено матері, а по батькові- заявника.

Наразі заявник разом зі своєю родиною: ОСОБА_6 та дітьми: сином ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживають за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору оренди квартири ( житлового приміщення), укладеного між ОСОБА_6 та власником житла ОСОБА_11 .

Встановлення факту проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року необхідно заявнику для можливості отримати паспорт громадянина України.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, або станом на 13.11.1991, який має юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

За таких обставин справи, враховуючи досліджені у їх сукупності докази по справі, зокрема, які підтвердили факт постійного безперервного проживання заявника на території України у 90-х роках (на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 та набрання 13.11.1991 чинності Законом України «Про громадянство України» від 08.10.1991), суд вважає, що вимога заявника підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 264-268, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області ( ) про встановлення факту, що має юридичне значення.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа без громадянства, з дня свого народження проживав на території України,в тому числі і станом на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року), а також проживав в Україні й станом на момент набрання чинності Закону України « Про громадянство України» ( 13 листопада 1991 року) і не набував громадянства іншої держави.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 27.06.24.

Суддя Луняченко В. О.