РІШЕННЯ

іменем України

20.11.2024

Справа № 331/3655/24

Провадження № 2/331/1968/2024

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі судді Фісун Н.В., за участю секретаря Коростельової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалась на те, що 25.04.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. У шлюбі народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10.04.2024 року шлюб між сторонами розірвано. За рішеннями Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Малолітня донька, Софія, проживає разом з Позивачкою та перебуває повністю на її утриманні. Після припинення стосунків, відповідач з донькою не зустрічався та не спілкується, навчанням, розвитком та здоров`ям доньки не цікавився, дитячий садок, школу та гуртки жодного разу не відвідував, з вихователями, вчителями школи та тренерами з приводу дитини не спілкувався і не знайомий. Участь у вихованні та додаткових витратах не бере. Участь у незапланованих додаткових витратах на лікуванні дитини, оздоровлення та відпочинок, розвиток здібностей (придбання екіпіровки, форми, оплату курсів вивчення англ. мови) відповідач не приймав. Позивачка є військовослужбовцем. За характером служби вона має ненормований робочий графік та часті відрядження до окупованих місць. Крім того, позивачка має статус внутрішньо переміщеної особи у зв`язку із цими обставинами, вона не має в м.Запоріжжя свого житла, вимушена орендувати, а родичі залишились на окупованій території. За таких обставин, жінка не має повноцінної можливості насолоджуватись материнством та приділяти час дитині.Позивачка змушена користуватись послугами няні, яка займається доглядом з дитиною протягом цілого дня, а іноді і вночі, слідкує за харчуванням та супроводжує доньку на заняття із розвитку, які є вкрай важливим заходом для дитини відповідного віку. Донька займається в студії інтелектуального і творчого розвитку дітей дошкільного віку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та в центрі розвитку та дитячої освіти Juliet School. Самотужки водити дитину на заняття, а також доглядати за дитиною позивачпросто не має можливості у зв`язку із службою.Аліменти не покривають витрат на утримання доньки. Щомісяця позивач сплачує 20 000 грн. за послуги няні, а всього з початку року було сплачено 61 870,00 грн., що підтверджується банківськими квитанціями та розпискою та додаткових витрат на розвиток дитини 22 750,00 грн. Відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, має стабільний заробіток, а саме, щомісячно отримує заробітну плату, додаткові офіційні доходи, аліменти з яких добровільно не сплачує. Прохає суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , що викликані особливими обставинами у розмірі 42 310,00грн., а саме 30 935,00грн. - половину витрачених коштів послуги няні; 11 375 грн. - половину понесених витрат на розвиток. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 що викликані особливими обставинами 10 000,00 половину вартості послуги няні та витрат на розвиток щомісячно до закінчення періоду воєнного стану країні.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2024 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов.

14.08.2024 року до суду надійшов Відзив від відповідача, в якому вказано, що після припинення шлюбних відносин у 2023 році подружжя дійшли до згоди, що дитина буде проживати з матір`ю ОСОБА_1 , окрім періодів її службового відрядження. В період службового відрядження ОСОБА_1 дитина буде проживати разом з батьком ОСОБА_2 . Крім того, батьки домовились щодо участі батька у вихованні дитини. Згідно їх домовленостей батько, мав можливість у будь який час за домовленістю з матір`ю відвозити зранку дитину до дитячого садку, забирати її увечері з дитячого садка, відвозити до центру розвитку дітей, проводити разом час у вихідні дні. До початку червня 2024 року відповідач приймав активну участь у вихованні дитини, спілкувався з дочкою, добровільно перераховував грошові кошти на її утримання на картковий рахунок позивачки. На початку червня 2024 року позивачка, з відомих виключно їй обставин, почала чинити перешкоди відповідачу у спілкуванні з дочкою і спроби відповідача повернутись до раніше визначених домовленостей з цього приводу були марними. Позивачка категорично заборонила дочці спілкуватись з батьком і не дозволяє відповідачу приймати участь у вихованні дитини. Таким чином, викладені в позові обставини щодо нехтування відповідачем своїм батьківським обов`язком, не відповідають дійсності. Вказане підтверджується доданими до заперечення скріншотами переписки сторін по справі у мессенджері та фотокартками. Так, дійсно позивачка, як і відповідач, є військовослужбовцем, однак твердження про те, що позивачка має ненормований робочий час буде в подальшому спростована Витягом з наказу по військовій частині НОМЕР_1 щодо встановлення робочого часу впідпорядкованого персоналу Управління Прикордонного загону. Позивачка дійсно, як і відповідач, періодично має службові відрядження, однак не на тимчасово окуповану територію України, куди заборонено виїзд військовослужбовцям. Разом з тим, у періоди відрядження позивачки, дитина мешкала з батьком, відповідачем по справі. Обидві сторони у справі мають статус внутрішньо переміщеної особи, переїхали з м. Бердянська і вимушені винаймати житло, піднайом якого частково оплачується державою обом. Доданими до відзиву квитанціями підтверджується, що відповідач в період з березня по липень 2024 року добровільно сплачував аліменти на користь позивачки на утримання їх малолітньої дочки в розмірі частини від доходів, що в середньому становило 13000,00 гривень. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення додаткових витрат на розвиток дитини у сумі 11 375,00 гривень. Позовні вимоги не підлягають задоволенню через недоведеність та безпідставність. Так, на підтвердження понесення цих додаткових витрат у сумі 22 750,00 гривень позивачкою до позову додано довідку про те, що дочка відвідує Центр розвитку та дитячої освіти Juliet School 2 рази на тиждень за графіком понеділок, п`ятниця, повний день. Вартість одного дня відвідування 650 гривень. Разом з тим, вказана довідка не містить інформації щодо періоду відвідування дитиною цього закладу та кількості відвідувань за цей період. В позовній заяві не наведено розрахунок понесених витрат, а вказано тільки загальну суму, частину якої позивачка просить стягнути з відповідача на її користь. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення додаткових витрат у вигляді оплати послуг приватної няні. Діючим законодавством взагалі не передбачено стягнення як додаткові витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) оплату послуг няні, оскільки такі витрати не відносяться до особливих обставин. Таким чином, заявлені позовні вимоги в цій частині є безпідставними, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Вважає, що позовні вимоги позивачки є необгрунтованими, недоведеними та безпідставними, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню і прохає відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Хрипченко Ю.Ю. підтримала позовні вимоги , прохала суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача, адвокат Сивова Я.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд заслухавши сторони по справі, свідка, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази по справі та заперечення проти них, дійшов наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

25.04.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Бердянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 192./а.с.18/.

У шлюбі народилась дитина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 виданого Бердянським міськім відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 05.12.2017 року/а.с.9/.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10.04.2024 року шлюб між сторонами розірвано./а.с18/.

За рішеннями Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відповідач сплачує аліменти у розмірі в розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого дія дитини відповідного віку./а.с.69-71/.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 займається в студії інтелектуального і творчого розвитку дітей дошкільного віку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та в центрі розвитку та дитячої освіти Juliet School, що підтверджується довідками/а.с.14-15/.

Відповідно до військового квитка серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 є військовослужбовцем/а.с.6/.

1 червня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено цивільно-правовий договір з нянею/а.с.11/.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що сторін по справі знає ще з 2014 року. У позивачки вона працює з вересня 2022 року, коли дитину привезли з окупованої території м.Бердянська. Зараз дитина навчається у школі( два тижня в очному порядку та тиждень в офлайні). Останній договір укладався з позивачкою в червні 2024 року, батько присутній при укладенні договору не був. Після того як сторони розлучилися, вона не спілкується з відповідачем, спілкуватися з дитиною вона забороняла коли приходив батько, так як це була вказівки позивачки. Коли дитина перебуває в школі, то вона готує їжу , прибирає в квартирі, займається пранням. Оплата встановлена згідно договору, позивачка перераховувала кошти два рази на місяць.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» та частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до вимог статті 181 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою дитини. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1489цс17 вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/1766/18, такі особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті (постанова від 16 жовтня 2019 року).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17, постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 766/22653/17.

Відповідно до частини 2 статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разова, періодично або постійно.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статі 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами , якими є розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо, на що потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Отже, додаткові витрати на дитину присуджуються за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю розвитку певних здібностей у дитини, талантів, чи необхідністю лікування, реабілітації у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини аліментів, які стягуються на утримання дитини, тобто на звичні для неї потреби - харчування, одяг, розваги, тощо. Наявність і потребу в додаткових витратах має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

При цьому, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Щодо аргументів позивача про витрати, пов`язаних з навчанням дитини в студії інтелектуального і творчого розвитку дітей дошкільного віку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та в центрі розвитку та дитячої освіти Juliet Schoolне, суд зазначає наступне.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Суд, звертає увагу, що витрати понесені на навчання дитини в студії інтелектуального і творчого розвитку дітей дошкільного віку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та в центрі розвитку та дитячої освіти Juliet Schoolне не можуть бути віднесені до додаткових,, що викликані особливими обставинами, оскільки вказаний заклад для навчання доньки сторін у справі не вкрай необхідним для навчання дитини не був вибраний спільно обома батьками, а вибраний лише матір`ю, без погодження із батьком, що не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень ст. 185 СК України.

Так, на підтвердження понесення цих додаткових витрат у сумі 22 750,00 гривень позивачкою до позову додано довідку про те, що дочка відвідує Центр розвитку та дитячої освіти Juliet School 2 рази на тиждень за графіком понеділок, п`ятниця, повний день. Вартість одного дня відвідування 650 гривень. Разом з тим, вказана довідка не містить інформації щодо періоду відвідування дитиною цього закладу та кількості відвідувань за цей період. В позовній заяві не наведено розрахунок понесених витрат, а вказано тільки загальну суму, частину якої позивачка просить стягнути з відповідача на її користь.

Однак звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 взагалі не зазначає про здібність дитини до області творчості та не подає підтверджуючих на це доказів. Також, остання не навела мотивів вибору закладу, який надає послуги з навчання, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання саме обох батьків, а не лише матері.

Окрім зазначеного, позивач не погоджувала з відповідачем заявлені витрати, не повідомила про понесення нею додаткових витрат на дитину, не зверталась з пропозицією щодо сплати додаткових витрат.

Матеріали справи не містять довідок, характеристик зі школи та жодних фактів про досягнення дитиною у тій чи іншій сфері, або інші фактичні дані, які б дозволяли перевірити або встановити наявність здібностей.

Суд зауважує, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Саме по собі навчання дитини у студії інтелектуального і творчого розвитку дітей дошкільного віку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та в центрі розвитку та дитячої освіти Juliet School не може безумовно свідчити, що витрати, пов`язані з навчанням у неї, викликані особливими обставинами.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 (провадження № 61-8815св21) зазначено, що витрати, які позивачка віднесла до витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, тому апеляційних суд обґрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Позивач не довела, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на дитину. Верховний Суд врахував, що підготовка до зовнішнього незалежного оцінювання, заняття з репетитором для підготовки до вступу до вищого навчального закладу, придбання посібників, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять.

Щодо аргументів позивача про витрати, пов`язаних за послуги няні, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 14, та ч.1 ст. 511 Цивільного кодексу України за нормами яких цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи.

Оскільки позивачка у справі укладаючи вище вказаний договір не узгоджувала умови даного договору та розмір витрат за вказаними договорами із відповідачем, ОСОБА_4 , тому суд вважає, що зобов`язання позивачки за договорами про надання послуг по здійсненню догляду за дитиною від 01.06.2024 p. із виконавцем Плотніковою Т.А., не створюють обов`язку для відповідача , який не є їх стороною та відповідач ОСОБА_2 не може бути примушений до дій, вчинення яких не є обов`язковим для нього.

Крім того, здійснюючи аналіз вище вказаного договору позивач ОСОБА_1 не подала до суду жодного доказу, який би підтверджував, що розрахунки за вищевказаним Договорам про надання послуг по здійсненню догляду за дитиною, були фактично здійснені та завершені, тобто що позивачка взагалі сплачувала вказані в позові суми. До матеріалів справи долучені банківські виписки про переказ коштів позивачкою на ім`я ОСОБА_4 , суд вважає це не стосується предмету доказування, оскільки в них відсутнє цільове призначення платежу./а..с16-17/.В позові ОСОБА_1 вказала, що з початку року 2024 було сплачено за послуги няні 61 870,00 грн, але до матеріалів справи був долучений договір , який був укладений з червня 2024 року, тобто на шість місяців пізніше вказаного/а..с.11/.

Судом при допиті свідка було встановлено, що няня не тільки виконувала догляд за дитиною, а була хатньою робітницею під час відсутності дитини вдома ( прибирала в квартирі, прала речі та ін.).

Діючим законодавством взагалі не передбачено стягнення як додаткові витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) оплату послуг няні, оскільки такі витрати не відносяться до особливих обставин.

У судовому засіданні представник відповідача суду пояснила, що відповідач і надалі бажає приймати активну участь у вихованні дитини та спілкуватися з дочкою, але нажаль позивачка забороняє спілкуватися з дитиною.

Суд, відповідно до наведеного вище, приходить до висновку, що витрати на не зумовлені особливими обставинами, зокрема, вони не покликані розвивати здібності дитини, чи її таланти, не викликані тяжкою хворобою чи каліцтвом дитини у розумінні статті 185СК України і не виходять за рамки звичайних витрат на утримання дитини та позивачкою належними та допустимими доказами не доведено, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на утримання дитини викликані особливими обставинами, а є витратами на утримання дитини, тобто аліментами, які вже стягнуті з відповідача. Крім того, позивачка не довела можливість відповідача сплачувати такі витрати.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2022 року у справі N 201/3828/21 (провадження N 61-8927св22), з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі N 357/380/20 (провадження N 14-20цс22), зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19).

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі N 9901/350/18 (провадження N 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 (провадження N 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі N 908/299/18 (провадження N 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі N 550/936/18 (провадження N 14-26цс)".

Адвокат Сивова Я.В. у заяві від 14.08.2024/а.с.42/ просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн, на підтвердження чого надала: копію договору № 31-п/2024про надання юридичних послуг від 15 червня 2024 року, укладений між адвокатом Сивовою Я.В. та ОСОБА_2 , копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 987, копію акту приймання передачі наданих послуг від 29 липня 2024 року до договору про надання юридичних послуг № 31-ц/2024 від 15 червня 2024 року.

Відповідно до копії Акту приймання передачі наданих послуг від 29.12.2024 року до договору про надання юридичних послуг № 31-ц/24 від 15 червня 2024 року, адвокатом було надано послуги на суму 20 000,00 грн, з яких: консультативні послуги складають 1000,00 грн, складання процесуальних документів -9000,00 грн, супровід справи у суді першої інстанції складають 10 000,00 грн.

З огляду на зазначене, враховуючи фактичний обсяг наданих адвокатом Сивовою Я.В. юридичних послуг, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд доходить висновку, що дана справа є незначної складності й не потребувала заявленого відповідачем часу для підготовки процесуальних документів адвокатом, виходячи з співмірності заявлених вимог, вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу на стадії розгляду у розмірі 20 000,00 грн підлягають задоволенню частково у розмірі 4000,00 грн, стягнувши зазначену суму з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України якщо сторона звільнена від сплати судового збору, то судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.180,181,185 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 21.11.2024 року.

Суддя Н.В.Фісун