Справа № 466/4145/23 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/322/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м.Львів

Справа № 466/4145/23

Провадження № 22ц/811/322/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 22 листопада 2023 року, у складі судді Невойта П.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину,-

встановив:

25 квітня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину. Просив стягнути з відповідача 20 000 доларів США, вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 25 січня 2021 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на житло. Ухвалено визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 10 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3-2319; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Згідно цього договору купівлі-продажу ОСОБА_3 відчужила вказану квартиру на користь ОСОБА_4 . Факт укладення договору купівлі-продажу, додатково підтверджується його виконанням продавцем (звільненням займаної квартири та зняттям з реєстраційного обліку після укладення договору). ОСОБА_4 , окрім передачі коштів за договором, в судовому порядку позбавив права користування шляхом зняття з реєстраційного обліку на АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вважає, що оскільки вказаним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова визнано недійсним укладений договір купівлі-продажу, то до нього застосовуються наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України. Згідно рішення суду за ОСОБА_3 визнано право власності на спірну квартиру, тобто застосовано наслідки недійсності правочину повернуто в натурі предмет договору. Однак ОСОБА_3 не повернула ОСОБА_4 отримані кошти згідно договору купівлі-продажу квартири. У абзацах 6 і 7 договору купівлі-продажу квартири вказано, що ринкова вартість квартири згідно Звіту про незалежну оцінку майна, зроблену ТОВ «Експерт ІН» 9 листопада 2017 року, становить 245 773 грн. Продаж цей вчинено за 245 773 грн., які ОСОБА_3 одержала від ОСОБА_4 до підписання цього договору. Сторонам роз`яснено, що домовленість про ціну є істотною умовою договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує отримання повного розрахунку за квартиру та відсутність грошових претензій до покупця. Згідно договору продаж квартири вчинено за 245 773 грн., яка була мінімально можливою та ідентичною вартості згідно Звіту про незалежну оцінку майна, зробленого ТзОВ «Експерт ІН» від 9 листопада 2017 року. Зазначає, що вказана у договорі ціна продажу за спільним погодженням продавця і покупця вказана невірно, як мінімальна, за якою міг бути укладений договір, згідно вказаної оцінки. Фактично продаж квартири здійснено за 20 000 доларів США, які ОСОБА_3 отримала під час укладення договору. Факт укладення договору купівлі-продажу за вищою ціною, підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_3 , написаною нею 10 листопада 2017 року. Вказує, що зменшення ціни договору було умовою ОСОБА_3 з метою зменшення платежів по договору купівлі-продажу. ОСОБА_4 погодився на зменшення ціни договору, за умови написання письмової розписки про фактичне отримання дійсної суми коштів за продаж квартири. Зазначає, що 20 квітня 2023 року між ОСОБА_4 та ним ( ОСОБА_2 ) укладено письмовий договір про відступлення права вимоги до ОСОБА_3 щодо наслідків визнання судом недійсним укладеного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10 листопада 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3- 2319), а саме: стягнення отриманих на виконання договору купівлі-продажу коштів в сумі 20 000 доларів США. Стверджує, що внаслідок укладення договору відступлення права вимоги до нього (позивача) перейшло право вимоги до ОСОБА_3 , яке виникло на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25 січня 2021 року про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири. Просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2023 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_2 . Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 на час написання письмової розписки про отримання коштів за вчинений продаж квартири не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що встановлено у справі №466/8921/19 про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Вважає, що такий висновок є помилковим, оскільки предметом розгляду справи 466/8921/19 було визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу квартири від 10 листопада 2017 року, а не будь-яких інших правочинів вчинений у даний час. Вказує, що якраз таки визнання судом договору недійсним і є підставою для застосування наслідків недійсності правочину, що встановлено у ст. 216 ЦК України. Також зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідив договір про відступлення права вимоги від 20 квітня 2023 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і дійшов висновку, що такий договір не відповідає вимогам закону. Вважає такі висновки суду помилковими, оскільки договір відступлення права вимоги не був ні предметом ні підставою заявленого позову, жодна зі сторін договору не оскаржувала його. Досліджуючи вказаний договір, суд вийшов за межі предмету розгляду справи та позовних вимог. Вказує, що відповідач не є стороною договору відступлення права вимоги і в силу вимог ст.518 ЦК України має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які вона мала проти первісного кредитора на момент пред`явлення вимоги новим кредитором.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 10 листопада 2017 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. №3-2319, ОСОБА_3 відчужила квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 26 березня 2018 року ОСОБА_4 усунуто перешкоди у користуванні вказаною квартирою шляхом визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування цією квартирою та зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 25 січня 2021 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на житло. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 10 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 3-2319. Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 6 листопада 2019 року у справі № 463/7287/18 ОСОБА_3 визнана недієздатною, їй призначено опікуна.

Позивачем до позовної заяви долучено розписку від 10 листопада 2023 року згідно якої ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 20 000 доларів США за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суд м. Львова від 25 січня 2021 року встановлено, що згідно висновку спеціаліста № 17-к від 20 вересня 2018 року, висновку судово-психіатричного експерта № 23/к від 28 липня 2020 року, ОСОБА_3 страждає хронічним психічним захворюванням у формі маячного розладу внаслідок чого не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і на дату укладення договору купівлі-продажу квартири. Зазначені хвороби ОСОБА_3 , безпосередньо вплинули на її дії, щодо написання даної розписки, складеної під час вчинення нею договору купівлі-продажу, який надалі був визнаний недійсним, і такий вплив завадив їй свідомо прийняти рішення щодо написання такої розписки та можливості свідомо керувати своїми діями.

Встановлено, що 20 квітня 2023 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір про відступлення права вимоги до ОСОБА_3 , щодо наслідків визнання судом недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 3- 2319.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правові наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України, не є зобов`язанням за правочином, а отже не можуть бути предметом договору про відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

У пункті 2 договору про відступлення права вимоги від 20 квітня 2023 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зазначено, що до ОСОБА_2 переходить право вимоги щодо повернення коштів, отриманих на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 513 ЦК Україниправочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

18 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , про визнання частково недійсним в частині покупця та ціни договору купівлі-продажу квартири від 10 листопада 2017 року. Просив визнати його покупцем за договором та визнати договір укладеним за ціною 20 000 доларів США. У своїй позовній заяві позивач посилався на те, що кошти у сумі 20 000 доларів США передав він у приміщенні нотаріальної контори.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 11 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири від 10 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М., визнання покупцем за цим договором купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 , визнання договору купівлі-продажу квартири від 10 листопада 2017 року, укладеним за ціною 20 000 доларів США. Рішення набрало законної сили.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставість посилання позивача щодо придбання квартири за 20 000 доларів США та передання таких коштів відповідачу. На підставі цього, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 2 липня 2024 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк