Провадження № 2/761/4637/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Аббасової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сухини А.С.,

представників позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Манойло Наталія Григорівна про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Манойло Наталія Григорівна про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що вона проживала з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина і позивач, як єдиний спадкоємець спадщину прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса.

Після смерті ОСОБА_3 в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини рідним братом ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , який діяв від її імені та на підставі довіреності, до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г. була подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 .

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, в тому числі з підстав відсутності документів, які б підтверджували факт родинних відносин, відтак її право на отримання спадкового майна залежить від встановлення факту проживання зі спадкодавцем.

У зв`язку з чим позивач звернулася до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 з померлим ОСОБА_3 , в порядку ст.ст.293, 294 ЦПК України.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27.07.2022 заяву ОСОБА_2 задоволено та встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2008 року по дату смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09.09.2022 приватним нотаріусом Київського міського округу Манойло Н.Г. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 (бланк НСВ 642889), на підставі якого, цього ж дня, зареєстровано право власності на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 .

Однак, 24.11.2022 представником Київської міської ради було подано апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27.07.2022, яким встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 зі спадкоємцем.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.05.2023 скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27.07.2022 та ухвалено нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа - Виконавчий орган Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, - залишено без розгляду.

Ця ухвала була оскаржена представником ОСОБА_2 до суду касаційної інстанції та постановою Верховного Суду від 31.08.2023 касаційна скарга була залишена без задоволення, а ухвала Київського апеляційного суду від 02.05.2023 - без змін.

Як в ухвалі Київського апеляційного суду від 02.05.2023, так і в постанові Верховного Суду від 31.08.2023 зазначено про те, що між ОСОБА_2 та Київською міською радою наявний спір про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження.

З урахуванням наведеного, позивач у жовтні 2023 року звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовною заявою до Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Манойло Наталія Григорівна про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

У цій позовній заяві позивач просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2008 року по день смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27.10.2023 вказану позовну заяву направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва, визначивши підсудність за правилами ст.ст. 27, 31 ЦПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15.12.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

22.02.2024 на адресу суду від відповідача Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому висловлено прохання відмовити у задоволенні позову та проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26.02.2024 витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Манойло Наталії Григорівни копії матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

04.03.2024 представником позивача подано відповідь на відзив. Разом з відповіддю на відзив долучено докази на підтвердження факту проживання позивача з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю.

Від третьої особи на адресу суду надійшло повідомлення з проханням розглядати справу у відсутності третьої особи.

15.05.2024 на адресу суду надійшли витребувані судом матеріали спадкової справи після померлого ОСОБА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов та встановити факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю з 2008 року, тобто більше п`яти років.

Представники відповідачів не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Заслухавши пояснення представників позивача, свідків, дослідивши письмові докази, керуючись внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повно та всебічно з`ясованих обставинах справи та наданні їм відповідної правової оцінки, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до копії свідоцтва свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого 11.11.2021, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 січня 2011 року та Витягу про державну реєстрацію прав від 02 лютого 2011 року ОСОБА_3 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів спадкової справи № 3/2022, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Манойло О.Г. звернулася ОСОБА_2 , в особі представника за довіреністю ОСОБА_4 . Інших спадкоємців до майна померлого немає.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19 травня 2022 року вбачається, що Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., розглянувши заяву ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_2 , подані до нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовив заявнику ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем до майна померлого, з тих підстав, що заявником не надано документів, які б підтверджували факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем.

Позивач зверталась до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту спільного проживання проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27.07.2022 заяву ОСОБА_2 задоволено та встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2008 року по дату смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

09.09.2022 приватним нотаріусом Київського міського округу Манойло Н.Г. позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 (бланк НСВ 642889), на підставі якого зареєстровано право власності на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.05.2023 скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27.07.2022 та ухвалено нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа - Виконавчий орган Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, - залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 31.08.2023 касаційна скарга була залишена без задоволення, а ухвала Київського апеляційного суду від 02.05.2023 - без змін.

Рішення суду першої інстанції було скасовано з підстави наявного між ОСОБА_2 та Київською міською радою спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження.

Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Отже, предмет доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї; спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 531/295/19, для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази), тощо.

У справі «Джонстон проти Ірландії» було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що позивач є його рідною сестрою. Спочатку вони проживали разом зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_3 . У 2008 році його сестра ОСОБА_2 переїхала проживати до ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , з яким у неї були відносини ще з 1997 року. Разом вони вели спільне господарство та проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його сестра продовжує проживати у належній йому квартирі. Наразі вона хворіє, тому практично не виходить з квартири.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні посвідчив, що ОСОБА_2 є подругою його дружини ОСОБА_7 . Йому відомо, що з 2009 року ОСОБА_2 почала проживати зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_8 , до яких вони з дружиною приходили в гості. ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_2 , лише іноді навідувалася у свою квартиру по АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила суду, що вона є подругою ОСОБА_2 , знайомі вони ще з 1986 року. У 1997 році помер батько ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 допомагав з його похованням. З того часу вони почали спілкування, а разом почали проживати у належній ОСОБА_3 квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 2008 року. Вона часто приходила до них в гості, бачила, що вони спільно ведуть побут. ОСОБА_3 допомагав робити ремонт у квартирі ОСОБА_2 , а проживали вони у належній йому квартирі до його смерті.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що вона працює соціальним робітником, з ОСОБА_2 знайома з 2020 року, коли остання звернулася до них в службу через травму - перелом шийки лівої кістки стегна. Вона відвідувала її у належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , однак по обстановці в квартирі було видно, що вона там постійно не проживає. Як з`ясувалося пізніше, вона постійно проживала з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , однак отримавши травму, змушена була деякий час мешкати у своїй квартирі. У вересні 2021 року, коли ОСОБА_3 захворів, ОСОБА_2 , повернулася проживати до нього. Свідок зазначила, що вона допомагала з похованням ОСОБА_3 , а фінансування похорону та встановлення пам`ятника здійснювала ОСОБА_2 . Свідок також зазначила, що ОСОБА_2 рахується в єврейській общині Хессет, куди її оформив ОСОБА_3 в якості своєї дружини.

В судовому засіданні також було досліджено докази проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю, зокрема, їх спільні фотографії, квитанції про сплату комунальних послуг, накладну на пам`ятник від 01.11.2023.

Судом досліджено копію спадкової справи № 3/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 та встановлено, що за життя спадкодавець заповіту не складав, спадщину за законом прийняла позивач ОСОБА_2 , в спадковій справі наявна відповідна заява. Інших спадкоємців у ОСОБА_3 немає.

Слід зазначити, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ізстаттею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1264 ЦК Україниу четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другоїстатті 3 ЦК України, про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини може сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, надані позивачем докази на підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_3 у контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, а тому суд дійшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_2 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81-83, 229, 235, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Манойло Наталія Григорівна про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю задовольнити.

Встановити юридичний факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач 1: Виконавчий орган Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, ;

відповідач 2: Київська міська рада, адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, ;

третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Манойло Наталія Григорівна, адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Кутузова, буд. 18/7, прим. 9.

Суддя Н.В. Аббасова