УХВАЛА

20 листопада 2024 року м. Мукачево Справа №303/9289/24

2-з/303/28/24

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Чухайло К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» - Васильчука Василя Андрійовича, заінтересовані особи: (1) приватний нотаріус Іванчова Наталія Сергіївна, (2) Великолучківська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області про забезпечення доказів до подання позову шляхом їх витребування,

ВСТАНОВИВ:

Представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі АТ КБ «ПРИВАТБАНК) - ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про забезпечення доказів до подання позову, шляхом витребування від приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Іванчової Наталії Сергіївни копії спадкової справи №13/2024, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також заявник просить витребувати від Великолучківської сільської Мукачівського району Закарпатської області інформацію про склад сім`ї ОСОБА_2 та інформацію про осіб зареєстрованих за однією адресою зі спадкодавцем ( АДРЕСА_1 ) станом на дату смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги за заявою обґрунтовуються доводами про те, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір від 25.07.2005 №MKAWPK00000268. Після отримання кредиту ОСОБА_2 помер (30.11.2023). Поряд з цим, зобов`язання позичальника не є таким, що нерозривно пов`язане з його особою і може бути виконане іншою особою спадкоємцем та входить до складу спадщини.

За наслідками звернення АТ КБ «ПриватБанк» до Другої Мукачівської державної нотаріальної контори заявнику стало відомо про те, що за померлим ОСОБА_2 заведено спадкову справу (15.03.2024 №13/2024) приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Іванчовою Н.С. В подальшому, банківська установа звернулася до цього нотаріуса із запитом про надання інформації стосовно спадкової справи, однак у відповідь отримала відмову з посиланням на нотаріальну таємницю.

Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що її прийняв.

В свою чергу, за доводами уповноваженого представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримання інформації про осіб, які зареєстровані за однією адресою із спадкодавцем ускладнюється тим, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані є інформацією з обмеженим доступом. Згідно з пунктом 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, а тому банківська установа не може отримати ці дані самостійно.

Без інформації про спадкоємців, у тому числі тих, хто проживав за адресою останнього місця реєстрації проживання померлого позичальника, банк позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у судовому порядку та не може пред`явити позов до невідомих осіб.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у тексті клопотання просив розглянути його без участі уповноваженого представника.

Поряд з цим, у відповідності до приписів частини 3 ст. 118 Цивільного процесуального кодексу України заявник та інші особи, які можуть отримати статус учасників справи повідомляються про дату, час і місце судового засідання, проте їх неявка не перешкоджає розгляду даної заяви

Дослідивши матеріали справи за заявою про забезпечення доказів, суд констатує наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (статті 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Цивільним процесуальним законодавством передбачено механізм витребування доказів як способу забезпечення доказів (ст. 116 ЦПК України) та витребування доказів (ст. 84 ЦПК України).

Поряд з цим, слід відрізняти між собою такі процесуальні дії як забезпечення доказів та витребування доказів.

Відповідно до частини першої ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

В свою чергу, відповідно до частини четвертої ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку встановленому 116-118 цього Кодексу.

Згідно з приписами частин першої - третьої ст.116 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Таким чином, слід враховувати, що положення статті 116 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що така процесуальна дія може бути вчинена судом, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. В інших випадках витребування доказів можливе у разі неможливості учасника самостійно надати докази, однак на іншій процесуальній стадії, а саме після відкриття провадження у справі.

Представником заявника помилково ототожнено витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим, та витребування доказів як сприяння суду сторонам в поданні відповідного доказу, який неможливо отримати самостійно.

Крім того, процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Звернення до суду із відповідною заявою - це не лише спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати має ґрунтуватися на об`єктивних фактах. Тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18 та у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.

Схожі висновки наводяться і судами апеляційних інстанцій, зокрема, у постановах від 17.04.2024 по справі № 563/286/23-ц, від 14.05.2024 по справі № 629/1291/24, від 12.06.2024 по справі №686/10954/24, від 14.08.2024 по справі №758/2604/24.

Фактичний аналіз змісту заяви та доданих до неї документів свідчить про те, що така заява по своїй суті є клопотанням про витребування доказів, адже обставини, які на думку заявника вказують на необхідність забезпечення доказів, полягають у тому, що він не має можливості самостійно отримати такі докази, а не у тому, що такі докази у майбутньому можуть бути втраченими або їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Також заявник фактично намагається з`ясувати необхідну йому інформацію про спадкоємців. В свою чергу, відомості про спадкоємців померлого позичальника не є доказом по справі в розумінні статей 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України, а забезпечення доказів в порядку статей 116-118 Цивільного процесуального кодексу України не є засобом «здобуття інформації».

Таким чином, фактично мета даної заяви також зводиться до «здобуття інформації», а не «забезпечення доказів», що є різними правовими поняттями та мають диференційоване правове регулювання та підґрунття.

Посилання заявника на те, що необхідна банку інформація є інформацією з обмеженим доступом, не свідчить про те, що така інформація може бути витребувана судом саме шляхом забезпечення доказів. Крім того, доказів того, що заявник звертався із відповідним запитом до Великолучківської сільської ради Мукачівського району ним також не надано.

При цьому, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини, під час вирішення питання про забезпечення доказів суд враховує не тільки права та інтереси заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із задоволенням заяви про забезпечення доказів, що не може вважатися в цьому контексті надмірним формалізмом з боку суду в трактуванні процесуального законодавства чи обмеженням права на доступ до суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявник не довів належними і допустимими доказами існування обставин, які б свідчили, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим, що є обов`язковою умовою для забезпечення доказів у порядку, визначеному ст. 116-118 Цивільного процесуального кодексу України, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 81, 84, 116-118, 260, 353 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви відмовити повністю.

2. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Кость