ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5216/24 Справа № 629/4070/17 Суддя у 1-й інстанції - Авраменко А. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів

за апеляційною скаргою Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2017 року до Лозівського міськрайонного суду Харківської області звернулась Лозівська місцева прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що відповідач є власником нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі складу літ.«П» загальною площею 372,9 кв.м, розташованої на АДРЕСА_1 ; комплексу нежитлових будівель, який складається з: нежитлової будівлі контори літ.«А-1» загальною площею 82,9 кв.м, нежитлової будівлі прохідної літ.«Б» загальною площею 13,7 кв.м і нежитлової будівлі гаража літ.«Г» загальною площею 42,8 кв.м, що розташовані на АДРЕСА_1 ; комплексу нежитлових будівель, який складається з: нежитлової будівлі сільськогосподарського складу літ.«Е» загальною площею 899,4 кв.м і нежитлової будівлі сільськогосподарського складу літ.«Е-1», загальною площею 859,8 кв.м, які розташовані на АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно належить відповідачеві на праві власності на підставі відповідних свідоцтв про право власності на нерухоме майно. 15 лютого 2013 року позивач ухвалив рішення №855, яким надав відповідачу згоду на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вул. Павлоградській, 82, АДРЕСА_2 (далі земельні ділянки) з метою надання в оренду для будівництва й обслуговування будівель ринкової інфраструктури. Проте відповідач ці проекти землеустрою не розробив, умисно ухилився від укладання договорів оренди та від сплати за землекористування, чим порушив права власника земельних ділянок. Через те, що відповідач користувався земельними ділянками без оформлення документів, що посвідчують право на них, та не сплачував за таке користування землею позивачу, 04 квітня 2017 року комісією по визначенню збитків виконкому Лозівської міської ради складено акт, яким визначено збитки у розмірі 12% нормативної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 216208,05 гривень, які були заподіяні відповідачем позивачу за користування земельними ділянками без правовстановлюючих документів та оплати такого користування протягом 2015 року. Рішенням виконкому Лозівської міської ради від 11 травня 2017 року №280 затверджено зазначений акт визначення збитків. Оскільки відповідачем в добровільному порядку не відшкодовано зазначені збитки, прокурор звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача наведену суму збитків.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 листопада 2017 року відкрито провадження у цивільній справі.

18 грудня 2017 року відповідачем подано відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на відмову позивача у погодженні меж земельних ділянок, неможливість відповідачем укласти договори оренди земельних ділянок із незалежних від нього причин, що спростовує твердження позивача про умисне ухилення відповідача від укладення договору оренди земельних ділянок та сплати орендної плати. Послався відповідач і на необґрунтованість пред`явленої до стягнення суми, оскільки розрахунку збитків у справі немає, а самі збитки мали розраховуватись на підставі рішень Лозівської міської ради №363 від 14 серпня 2001 року та №246 від 28 грудня 2006 року та з урахуванням площі земельних ділянок в розмірі 0,22715 га. Також відповідач вказав на відсутність у справі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальними органами Держгеокадастру. Не погодився відповідач із застосуванням до нього найвищої ставки розміру орендної плати в 12%.

12 лютого 2018 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій представник послався на не подання відповідачем позивачу актів погодження меж земельних ділянок, з моменту надання відповідачу позивачем згоди на розроблення проекту землеустрою до 01 січня 2015 року пройшло майже 22 місяці, чого достатньо для розроблення технічної документації, її затвердження та прийняття міської радою рішення про надання земельної ділянки в оренду, однак відповідачем відповідних дій зі свого боку зроблено не було. Розрахунок збитків здійснювався позивачем за чинним наразі Порядком, затвердженим рішенням Лозівської міської ради Харківської області №581 від 04 квітня 2017 року, в якому посилань на рішення Лозівської міської ради №363 від 14 серпня 2001 року та №246 від 28 грудня 2006 року немає. Ставку розміру орендної плати позивачем визначено у відповідності до вимог законодавства в розмірі 12%. Послався представник позивача і на бездоказовість тверджень відповідача.

23 березня 2018 року прокурором подано суду відповідь на відзив, зміст якої дублює зміст позовної заяви.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 травня 2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

13 червня 2018 року відповідачем подано додаткові пояснення, в яких відповідач знову наголосив на відсутність витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, відсутність обґрунтованого розрахунку збитків.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі, натомість позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2019 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 11 серпня 2020 року постанову Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 липня 2021 року зупинено провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи №646/4738/19.

На підставі розпорядження голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької, Харківської областей)» від 06 квітня 2022 року №16/0/9-22 та у відповідності до ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» матеріали цивільної справи надійшли до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Прокуратура просила, з урахуванням уточнень стягнути з відповідача на користь позивача 188533,41 гривень.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2024 року у задоволенні позову Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів відмовлено (том 3 а.с.37-40).

Не погодившись з рішенням суду, Лозівська окружна прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 3 а.с. 46-54).

В порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачу на праві приватної власності належить нерухоме майно, розташоване за адресами: АДРЕСА_1 , яке складається з комплексу: нежитлової будівлі контори літ.«А-1» загальною площею 82,9 кв.м, нежитлової будівлі прохідної літ.«Б» загальною площею 13,7 кв.м та нежитлової будівлі гаражу літ.«Г», загальною площею 42,8 кв.м; АДРЕСА_1 , яке складається з комплексу: нежитлової будівлі сільськогосподарського складу літ.«Е», загальною площею 899,4 кв.м, нежитлової будівлі сільськогосподарського складу літ.«Е-1», загальною площею 859,8 кв.м; АДРЕСА_1 , яке складається з нежитлової будівлі складу літ.«П», загальною площею 372,9 кв.м. викладені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право власності на нерухоме майно, витягів про державну реєстрацію прав.

Рішенням Лозівської міської ради Харківської області про вирішення питань щодо регулювання земельних відносин в м. Лозова №855 від 15 лютого 2013 року було припинено право СП «Лозівська торгівельно-виробнича міжрайбаза» користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , загальною площею 4,4220 га у зв`язку з продажем нерухомого майна, надано згоду відповідачу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 0,4572 га, які будуть надані в оренду для будівництва і обслуговування будівель ринкової інфраструктури по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 .

Рішенням Лозівської міської ради Харківської області №930 від 07 червня 2013 року комплексу нежитлових будівель, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , присвоєно адресу АДРЕСА_1 .

Згідно постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2014 року у справі №629/5484/13-а в задоволенні позову Підприємства споживчої кооперації «Лозівська торгівельно-виробнича міжрайбаза» в особі директора ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення ХLVII сесії VI скликання Лозівської міської ради Харківської області №855 від 15 лютого 2013 року «Про вирішення питань щодо регулювання земельних відносин у м. Лозова» в частині припинення СП «Лозівська торгівельно-виробнича міжрайбаза» права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 загальною площею 4,4220 га в зв`язку з продажем нерухомого майна відмовлено. Постанова суду набрала законної сили 25.07.2014 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 27 жовтня 2017 року відомості про правовстановлюючі документи на право власності або користування земельними ділянками, які розташовані по АДРЕСА_1 (82-л), АДРЕСА_2 відсутні. Такі відомості відсутні і станом на час розгляду справи.

Рішенням Лозівської міської ради Харківської області №926 від 07 червня 2013 року затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м.Лозова Харківської області, у томі числі базову вартість одного квадратного метра земель м.Лозова Харківської області в сумі 121,60 грн., отриману на підставі вартості інфраструктурного облаштування території міста станом на 01 січня 2012 року, з урахуванням коефіцієнтів функціональності та місцерозташування та взяти до відома, що в подальшому базова вартість одного квадратного метра земель м.Лозова підлягає індексації в порядку, встановленому Законодавством України; плата за землю на підставі уточненої грошової оцінки земельних ділянок в м.Лозова обраховується з 01 січня 2014 року.

Згідно інформації Управління Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №19-20.04-0.4-1004/2-17 від 07 березня 2017 року вартість одного квадратного метра земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , з цільовим використанням земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, станом на 01 січня 2014 року 315,52 грн., 01 січня 2015 року 394,08 грн., 01 січня 2016 року 564,72 грн.

Відповідно акту про визначення збитків, заподіяних внаслідок використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю, використання земельних ділянок без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до закону, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №280 від 11 травня 2017 року, територіальній громаді м. Лозова внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів за період з січня 2015 року по грудень 2015 року заподіяно збитків в розмірі 216208,05 гривень. При цьому нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки розрахована, виходячи із вказаної абзацом вище інформації, наданої Управлінням Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 07 березня 2017 року.

Разом з тим, в ході розгляду справи, як зазначалось вище, прокуратурою в письмових поясненнях зменшено розмір заявлених позовних вимог з 216208,05 гривень до 188533,41 гривень внаслідок уточнення площі займаної відповідачем земельної ділянки шляхом її зменшення з 0,4572 га до 0,3987 га, і таку площу стороною позивача розраховано вже на підставі розробленого ТОВ «Горизонт-проект» проекту землеустрою, хоча останній так і не було затверджено, а відповідачем належним чином не оформлено право користування земельними ділянками, на яких знаходиться його нерухоме майно.

Згідно довідки, наданої Лозівською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області від 01 березня 2017 року, відповідач за 2015 рік за користування земельними ділянками по АДРЕСА_3 не сплачує. Відсутні докази сплати відповідачем за користування земельними ділянками і станом на дату розгляду справи.

Отже, відповідач безоплатно користується зазначеними земельними ділянками без правовстановлюючих документів, а також без оплати такого користування.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами так і не було надано суду оригіналу або належним чином завіреної копії витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який би підтверджував дані про дійсну нормативну грошову оцінку саме тієї земельної ділянки, яку фактично займає відповідач, та яку (нормативну грошову оцінку) можна було б покласти в основу розрахунку плати за землю, яку не сплачує відповідач.

Проте погодитися з таким висновком суду 1 інстанції, колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК).

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані положеннями Конституції України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ЦК України, ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування», Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про оцінку земель», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ПК України, Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 (далі Порядок №284).

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Положеннями ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Нормою ст.2 ЦК України передбачено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Нормою ст.2 ЗК України встановлено, що суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

За змістом ст.143 Конституції України, ст.172 ЦК України, ст.ст.5, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом, зокрема управляють майном, що є у комунальній власності.

За змістом положень ст.13 Конституції України, ст.ст.80, 83 ЗК України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування. Суб`єктами права власності на землю є в тому числі територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

За змістом норм ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.12 ЗК України до повноважень органів місцевого самоврядування (сільських, селищних, міських рад) у галузі земельних відносин належить також розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.

За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 190, 192, 316, 317, 319, 328, 373, 374 ЦК України, ст.ст.78-79-1 ЗК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидом якого є земельна ділянка, рухоме майно, різновидом якого є гроші), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.153 ЗК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом норм ст.ст.93, 116 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

За змістом ст.ст.125, 126 ЗК України, ст.ст.4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на земельну ділянку, речові права на нерухоме майно, похідні від права власності (зокрема, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки) підлягають обов`язковій державній реєстрації та виникають з моменту такої державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.152 ч.2 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст.156 ч.1 п.«д» ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Частиною 3 ст.157 ЗК України передбачено, що порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, п.3 Порядку №284 встановлено, що відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Під неодержаним доходом розуміється, зокрема, дохід, який міг би одержати власник землі із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття.

Крім того, позивачем затверджено власний Порядок визначення та відшкодування Лозівській міській раді збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю, затвердженого рішенням Лозівської міської ради від 03 лютого 2012 року №537. Згідно п.5.2 якого збитки визначаються за ставками орендної плати, які діяли на момент виникнення таких збитків.

Рішенням Лозівської міської ради №581 від 30 березня 2017 року затверджено новий Порядок визначення та відшкодування Лозівській міській раді збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, зайняття земельних ділянок без оформлення документів, що посвідчують право на землю, та використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю. Згідно п.5.3 такого Порядку збитки визначаються за ставками орендної плати, які діяли на момент виникнення таких збитків, згідно з чинним законодавством та прийнятих рішень Лозівської міської ради щодо затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Лозова Харківської області та визначення розміру орендної плати за землекористування у м. Лозова Харківської області.

Положеннями ст.206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У відповідності до ст.96 ЗК України землекористувачі, окрім іншого, зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України).

Пунктом 287.1 ст.287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У пункті 289.1 ст.289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Статтею 13 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Розрахунок нормативно грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року №213, чинної на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом ст.ст.20, 23 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Положеннями ст.1214 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Нормою ст.1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Нормами ст.16 ЦК України, ст.152 ЗК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом ст.ст.12, 13, 76, 81, 82 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Одним із джерел доказів є письмові докази.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм чинного законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, норми ст.ст.1212-1215 ЦК України визначають такий позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. Кондикційний позов вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала. Таким чином кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала або відбулась її трансформація (наприклад, договір, на підставі якого відбулось набуття майна, в подальшому було визнано недійсним; одна особа передала іншій кошти в якості авансу на виконання попереднього договору, однак основний договір в майбутньому так і не було укладено тощо). Відтак, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав існуючий договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст.1212 ЦК України, тобто норма даної статті підлягає застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов`язання з повернення цього майна. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 02 жовтня 2013 року по справі №6-88цс13, від 24 вересня 2014 року по справі №6-122цс14, від 18 листопада 2015 року по справі №6-582цс15, від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15, від 04 жовтня 2017 року по справі №6-1216цс17, правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10 жовтня 2018 по справі №757/6937/17-ц, від 20 березня 2019 по справі №634/727/16-ц, від 07 серпня 2019 по справі №752/5986/16-ц, а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 травня 2018 по справі №629/4628/16-ц, від 13 лютого 2019 по справі №320/5877/17, від 31 січня 2020 року по справі №161/17945/18, від 16 червня 2020 року по справі №910/22513/17, від 14 грудня 2021 року по справі №643/21744/19, від 22 грудня 2021 року по справі №465/5790/17.

Якщо тлумачити приписи ст.1212 ЦК України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку). Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року по справі №910/17324/19, від 09 листопада 2021 року по справі №905/1680/20.

За змістом норм цивільного та земельного законодавства виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи ст.120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Відтак, відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої ст.1212 ЦК України. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі №629/4628/16-ц.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то підсумовуючи вищевикладене та спираючись на наведені вище обов`язкові для врахування правові висновки судів касаційної інстанції, суд приходить до висновку, що в ході розгляду даної цивільної справи знайшов підтвердження факт набуття відповідачем у власність нерухомого майна (будівлі, споруди) за адресою АДРЕСА_1 (82-л), АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці (ділянках) комунальної власності, що належать позивачу, однак дотепер не сформовані як окремий об`єкт цивільних прав, а право користування ними відповідачем дотепер не оформлено та не зареєстровано, хоча протягом 2015 року відповідач такими земельними ділянками фактично користувався, але жодних коштів за користування позивачу не сплатив дотепер.

Таким чином, відповідач, як покупець нерухомого майна, яке розташовано на земельній ділянці, не уклавши відповідних договорів оренди з її власником та не здійснивши державної реєстрації такого права, фактично користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави. А тому предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача, як власника нерухомого майна, коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій воно розташовано, відтак, позовні вимоги у цій справі є правомірними та обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що за відсутності витягу з нормативно грошової оцінки за період з 01 січня 2015 року до грудень 2015 року щодо спірної земельної ділянки, за умови наявності у матеріалах справи інших документів, які підтверджують розмір нормативно грошової оцінки, встановлений, зокрема, відповідними органами місцевого самоврядування щодо спірної земельної ділянки, суд вправі ухвалити судове рішення у справі з урахуванням цих документів. У такому випадку рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого можна встановити та вирахувати нормативно грошову оцінку земельної ділянки, є належним доказом у справі.

З огляду на зазначене, поданий прокурором розрахунок безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів за використання земельної ділянки, наданий Управлінням Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, є належним доказом у справі, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування у справі, а саме розміру безпідставно збережених коштів.

Згідно з частиною 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пунктом 288.5.1 статті 288.14 ПК України.

Конкретна величина нормативної грошової оцінки тієї чи іншої земельної ділянки отримується шляхом застосування відповідної формули, яка затверджена Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Мінагрополітики від 25.11.2016 № 489.

При цьому, оскільки спірні правовідносини є не договірними, а кондиційними, виходячи із положень законодавства немає необхідності отримувати Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку.

Спірна земельна ділянка, на якій знаходиться належне відповідачу нерухоме майно комплекс нежитлових будівель контори літ. «А-1» загальною площею 82,9 кв.м., прохідної літ. «Б» загальною площею 13,7 кв.м., гаражу літ. «Г», загальною площею 42,8 кв.м., сільськогосподарського складу літ. «Е» загальною площею 899,4 кв.м., сільськогосподарського складу літ. «Е-1» загальною площею 859,8 кв.м., складу літ. «П» загальною площею 372,9 кв.м., розташованих по АДРЕСА_3 не є сформованою у розумінні ст. 79-1 ЗК України, що підтверджується інформацією наданою Управлінням Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області.

Так, Управління Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області листом від 07.03.2017.№ 02-20.04-0.4-1004/2-17 повідомило Лозівську міську раду про вартість 1 кв.м. земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , що мають цільове використання для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури.

Листом Управління Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області від 10.10.2018 № 18-20-0.23,0.42-198/124-18 надало інформацію про орієнтовну вартість квадратного метру вищевказаних земельних ділянок з урахуванням їх цільового використання (для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури). При цьому, управління у своєму листі нагадало, що дані про нормативну грошову оцінку можливо сформувати тільки на час, (дату, рік) звернення та тільки на земельну ділянку, яка сформована і внесена до відомостей ДЗК або оформлено право власності або користування.

Натомість, спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 не відповідає зазначеним критеріям, тому надати інформацію про нормативну грошову оцінку земельних ділянок не має можливості.

Розрахунок розміру збитків, заподіяних ОСОБА_1 внаслідок використання ним земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 з порушенням земельного законодавства про плату за землю, використання земельних ділянок без оформлення документів, що посвідчують право на землю відповідно до закону здійснювався Лозівською міською радою за наступною формулою (з урахуванням існуючого обмеження на рівні 3 % від нормативної грошової оцінки для земель загального користування згідно з п.п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України):

розмір збитків = площа земельної ділянки (кв.м) * вартість 1 кв.м. * 3 % нормативної грошової оцінки.

Статтею 23 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, функції якого в м. Лозова виконує Управління Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області.

Так, вартість 1 квадратного метра земельної ділянки була надана Міськрайонним управлінням у Лозівському районі та м. Лозова ГУ Держгеокадастру у Харківській області та розрахована останнім за допомогою автоматизованого програмного місця з урахуванням функціонального використання земель відповідної зони та кварталу, з урахуванням базової вартості одного квадратного метра земель міста Лозова Харківської області, з застосуванням коефіцієнтів зональності kf, k1, k2 та коефіцієнту інфляції.

Базова вартість одного квадратного метра земель міста Лозова Харківської області станом на 01.01.2014 затверджена рішенням Лозівської міської ради № 926 від 07.06.2013 і складає 121,60 грн.

Слід звернути увагу, що законодавством не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки комунальної власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом з Державного земельного кадастру.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20 (пункт 7.28 постанови), та постановах Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 538/14/21, від 01.03.2023 у справі № № 751/1543/19, від 13.03.2024 у справі № № 161/8273/20.

Враховуючи те, що між позивачем та відповідачами склались позадоговірні кондиційні правовідносини, розрахунки Лозівської міської ради зроблені не для укладання з відповідачем угоди щодо земельної ділянки, а використовуються як цивільний елемент, та як доказ обґрунтування коштів, які відповідач безпідставно зберіг за рахунок належному позивачу майна.

В такому випадку, розмір безпідставно збережених коштів відповідачем розраховано Лозівською міською радою, як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у вигляді орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою органом місцевого самоврядування.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського та Касаційного цивільного суду у постановах від 29.01.2019 у справі № 922/536/18, від 13.10.2021 у справі № 175/833/19 вказав, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку.

Таким чином, саме власник нерухомого зобов`язаний ініціювати процес оформлення прав на земельну ділянку, невід`ємною складовою якого є розроблення землевпорядної документації та формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Згідно з п.п 269.1.2 п.269.1 ст. 269 ПК України платниками податку є землекористувачі. Об`єктами оподаткування платою за землю є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні (п.п. 270.1.1 п. 270.1. ст. 270 ПК України).

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі №804/937/16 Верховний Суд роз`яснює, що кожного року, після 01 січня, для розрахунку бази оподаткування земельним податком враховується чинна нормативна грошова оцінка (яка проводиться раз на 5-7 років) з урахуванням кумулятивного (накопичувального) застосування коефіцієнтів індексації (які визначається щорічно). Визначальним є те, що саме закон встановлює, що кумулятивне застосування коефіцієнту індексації починається з дати проведення нормативної грошової оцінки. А враховуючи, що нормативна грошова оцінка проводиться раз на 5-7 років то щорічно, після її проведення, при визначенні бази оподаткування, будуть враховуватись всі коефіцієнти індексації за попередні роки, починаючи від дати проведення нормативної грошової оцінки.

Такий підхід дозволяє актуалізувати величину бази оподаткування земельним податком, визначеної, наприклад, у 2016 році на підставі нормативної грошової оцінки, розмір якої визначено станом на 2013 рік, шляхом врахування інфляційних коефіцієнтів за цей період.

Тобто, сенс кумулятивного застосування коефіцієнтів індексації саме у тому й полягає, щоб, застосовуючи їх за минулі роки, починаючи з дати проведення грошової оцінки, щорічно актуалізувати базу оподаткування земельним податком.

Рішенням Лозівської міської ради № 926 від 07.06.2013 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Лозова Харківської області, у томі числі базову вартість одного квадратного метра земель м. Лозова Харківської області в сумі 121,60 грн, отриману на підставі вартості інфраструктурного облаштування території міста станом на 01.01.2012, з урахуванням коефіцієнтів функціональності та місцерозташування та взято до відома, що в подальшому базова вартість одного квадратного метра земель м. Лозова підлягає індексації в порядку, встановленому законодавством України; плата за землю на підставі уточненої грошової оцінки земельних ділянок в м. Лозова обраховується з 01.01.2014.

Згідно з інформацією Управління Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 19-20.04-0.4-1004/2-17 від 07.03.2017 вартість одного квадратного метра земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , з цільовим використанням земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, станом на 01.01.2014 315,52 грн, 01.01.2015 394,08 грн, 01.01.2016 564,72 грн.

Відповідно до Акту про визначення збитків, заподіяних внаслідок використання земельних ділянок з порушенням законодавства про плату за землю, використання земельних ділянок без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до закону, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області № 280 від 11.05.2017, територіальній громаді м. Лозова внаслідок використання ОСОБА_1 земельної ділянки без правовстановлюючих документів за період з січня по грудень 2015 року заподіяно збитки в розмірі 216208,08 грн. При цьому, нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки розрахована, виходячи із вказаної абзацом вище інформації, наданої Управлінням Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 07.03.2017.

В ході розгляду справи прокурором зменшено розмір заявлених позовних вимог з 216208,05 грн до 188533,41 грн у зв`язку з уточненням площі займаної ОСОБА_1 земельної ділянки шляхом її зменшення з 0,4572 га до 0,3987 га, таку площу стороною позивача розраховано на підставі розробленого ТОВ «Горизонт-проект» проекту землеустрою.

Згідно з довідкою, наданою Лозівською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 01.03.2017, ОСОБА_1 плата за землю за період 2015 року за користування земельними ділянками на АДРЕСА_3 не сплачувалась. Також, відсутні докази сплати відповідачем за користування земельними ділянками й станом на дату розгляду справи. Посилаючись на вищевикладені обставини, прокурор просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Лозівської міської ради збитки у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у розмірі 188533,41 грн.

Зазначені розрахунки відповідачем не спростовані.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Лозівської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 188533,41 грн.

У частині першій статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір в розмірі 3243,12 грн., що сплачений при зверненні до суду з даним позовом підлягає стягненню на користь Харківської обласної прокуратури та 3891,74 грн., що сплачена за подачу апеляційної скарги, яка підлягають стягненню відповідача на користь Дніпропетровської обласної прокуратури.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області - задовольнити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2024 року - скасувати, ухваливши нове рішення.

Позовні вимоги Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Лозівської міської ради Харківської області кошти у розмірі 188533,41 гривень за період з 01 січня 2015 року до грудень 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в розмірі 3243,12 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в розмірі 3243,12 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: