Справа № 522/9957/23
Провадження № 2/522/3450/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 , третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-Комунальний Сервіс «Порто-Франківський», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 , третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-Комунальний Сервіс «Порто-Франківський», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, а саме 320 846 грн. майнової шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

03.01.2024 року представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 адвокат Брагарчук О.Р. надала суду заяву про перегляд заочного рішення від 17.10.2023 року по зазначеній цивільній справі.

Ухвалою суду від 14.02.2024 року заяву представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 адвоката Брагарчук Ольги Русланівни про перегляд заочного рішення суду - задоволено. Поновлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) строк на звернення із заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2023 року. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2023 року по зазначеній справі скасовано і призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 25.03.2024 року.

05.03.2024 року від представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 адвоката Брагарчук О.Р. на адресу суду поштою надійшов відзив, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 1-14 т. 3)

В обґрунтування відзиву зазначено, що докази, які були надані позивачем, не доводять факту завдання позивачці та її майну шкоди саме відповідачами. Також зазначають, що поданий позивачем Акт обстеження не містить відомостей щодо конкретного місця виникнення течі, що дозволило б визначити особу, на яку покладено обов`язок щодо обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання та водовідведення, з яких сталася теча в квартиру ОСОБА_1 . Також зазначено, що поданий позивачем акт таких відомостей не містить, як і не містить відомостей щодо: причин виникнення течі (наприклад, знос обладнання; порушення правил утримання експлуатації, ремонту; аварія, дії третіх осіб, тощо);наявність в нежитловому приміщенні відповідачів сантехнічних приладів або комунікацій з водопостачання та водовідведення, з яких відбулася теча та які б відповідачі були зобов`язані утримувати; про події або причин, внаслідок яких такі комунікації або сантехнічні прилади стали причиною затоплення та чи завдана шкода саме з вини відповідачів. При цьому, саме по собі розташування над квартирою ОСОБА_1 нежитлового приміщення відповідачів, без належних доказів по справі не може свідчити про те, що теча відбулася саме з їх приміщення та що вони є заподіювачами шкоди. Внаслідок чого, акт обстеження, який поданий позивачем по справі не може бути належним та допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди.

Також, 05.03.2024 року від представника відповідачів на адресу суду поштою надійшло клопотання, в якому просили закрити провадження по даній справі.

У підготовчому засіданні 25.03.2024 року був присутній представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 адвокат Мухамеджанов О.С., відзив на позовну заяву підтримав, просив суд його прийняти. Також просив задовольнити клопотання про закриття провадження у справі, зазначивши, що вже існує рішенням суду, яке набрало законної сили у справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та докази однакові (справа № 522/23616/20). Доводи представника позивачки щодо доказів вважає безпідставними.

Представник ОСОБА_1 адвокат Сокалюк В.П. зазначив, що відзив не отримували, проте не заперечував проти прийняття відзиву. Щодо клопотання про закриття провадження зазначив, що у даній справі було лише два відповідача, ОСОБА_2 не було, тобто склад учасників різний, крім того підставою є Акт КП «ЖКС», що вже затверджений від 28.02.2023 року, тобто це інший юридичний доказ.

Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідачів, прийнято відзив на позов.

Ухвалою суду від 25.03.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -адвоката Брагарчук О.Р. про закриття провадження у справі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Сокалюк В.П. позов підтримав, зазначив, що часу на ознайомлення з відзивом не потрібно, оскільки не буде подавати відповідь на відзив. Вважає можливим закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 адвокат Мухамеджанов О.С. позов не визнав, зазначивши, що є відзив, в якому все зазначено. Просив відкласти розгляд справи з метою надання письмових пояснень, оскільки подано новий доказ представником позивачки. Суд роз`яснив, що надання письмових пояснень передбачено на стадії розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 25.03.2024 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті 16.05.2024 року.

У судове засідання 16.05.2024 року з`явилися ОСОБА_1 , її представник-адвокат Соколюк В.П. та представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 адвокат Мухамеджанов О.С. Інші учасники у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили.

Представник ОСОБА_1 -адвокат Соколюк В.П. позов підтримав і пояснив, що 04.08.2020 року сталося залиття квартири позивачки, повний і вже затверджений Акт обстеження отримано позивачкою було 28.02.2023 року. Відповідачі є власниками нежитлового приміщення міні-готелю 301 та 301а, що знаходиться над квартирою позивачки, залиття було з даного нежитлового приміщення, а тому саме відповідачі мають довести, що шкода, завдана квартирі позивачки, не з їх вини, оскільки позивачка була змушена відновити стан своєї квартири після залиття за власний рахунок. Квартира була повністю залита.

ОСОБА_1 , пояснила, що є власником квартири АДРЕСА_1 з 2003 року, в квітні 2020 року познайомилася з відповідачами, оскільки вони хотіли купити її квартиру. 28.07.2020 року сталося перше залиття квартири, тоді не мала змоги достукатись до квартири відповідачів, однак вона не викликала представників ЖКС. Через тиждень було повторне залиття (04.08.2020 року), вода дуже лилась зі стелі по всім кімнатам, після чого вона подзвонила до представника (перекладач) відповідача ОСОБА_3 , які приїхали та навіть допомогли з винесенням води у відрах та не заперечували факт залиття, а пізніше вони відмовились компенсувати витрати, які пов`язані з залиттям квартири. КП ЖКС 06.08.2020 року склали акт про залиття. ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) у телефонній розмові з ОСОБА_1 зазначив, що немає фінансової можливості відшкодувати збитки після залиття. Пізніші, в листопаді 2022 року, ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) приїхав до м. Одеси та запропонував ОСОБА_1 продати йому квартиру, однак запропонована ОСОБА_1 ціна не підійшла. Наразі наслідки залиття ще досі не ліквідовані, є пліснява та грибок у квартирі, там живе і дочка та малолітня онука і вимушені всі цих дихати, що може завдати їм шкоди у здоров`ї.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 адвокат Мухамеджанов О.С. позов не визнав та зазначив, що обов`язок доказування вини покладається на позивача, однак позивачкою на підтвердження вини відповідачів не надано жодних належних доказів, оскільки актом не встановлено джерело залиття, його причини, тобто відношення відповідачів та їх майна до залиття квартири позивачки. Щодо висновку про матеріальну шкоду, то він складений організацією, у якій відсутній КВЕД 6621, тому такий звіт не може вважатися допустимим доказом. Щодо Акту, то не надано сертифікат експерта. Щодо моральної шкоди, то відсутні докази мешкання малолітньої дитини та наявність бідь-яких моральних страждань, які виникли через залиття.

Оголошено перерву до 19.06.2024 року.

У судове засідання 19.06.2024 року з`явилися ОСОБА_1 , її представник-адвокат Соколюк В.П. та представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 адвокат Мухамеджанов О.С. Інші учасники у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_1 -адвокат Соколюк В.П. просив позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідачів правничу допомогу у загальному розмірі 20 000 грн. та за виготовлення звіту. Пояснив, що відповідачі з метою ускладнення судового процесу відчужили приміщення ОСОБА_2 . Коли відповідачі почали незаконну реконструкцію даху будинку, то руйнувався будинок і тому порушене кримінальне провадження. саме незаконна реконструкція призвела до затоплення, а тому наявний причино-наслідковий зв`язок. Також додав, що у зв`язку з такими негативними подіями позивачка дуже серйозно захворіла і зараз проходить лікування.

Позивачка підтримала свого представника та просила позов задовольнити.

Представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 адвокат Мухамеджанов О.С. просив у позові відмовити, оскільки не наведені докази причинно-наслідкового зв`язку, ненаведений факт наявності моральної шкоди та пояснив, що є рішення суду першої інстанції, постанова другої інстанції щодо факту залиття. Зазначив, що міні-готель знаходиться на мансардному поверсі, тобто над квартирою позивачки.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України та через періодичну відсутність електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси, датою складення цього судового рішення є 05.07.2024 року.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Предметом позовних вимог є стягнення шкоди в результаті залиття квартири.

Із матеріалів справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 13.08.2003 року №1593 є власницею квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 219,4 кв. м., житловою 109,2 кв.м.( а.с. 11)

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є співвласниками (в рівних частинах) міні-готелю № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу НОА 136017 від 19.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н. В. за №108, загальною площею 355 кв.м.

04.02.2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною був посвідчений договір купівлі-продажу за № 221, на підставі якого приміщення міні-готелю АДРЕСА_4 , громадянами Ізраїлю ОСОБА_8 ) і ОСОБА_3 було продано та зареєстроване у власність ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.04.2021 року, власником приміщення міні-готелю 301а, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_9 .

04.08.2020 року в квартирі АДРЕСА_5 , яка належить позивачці, трапилося залиття, що не оспорюється відповідачами та в підтвердження чого оглянуто диск з відеозаписом події.

Комісією у складі ст. майстра дільниці № 1 КП «ЖКС «Порто-Франківський»- ОСОБА_10 , майстра дільниці № 1 КП «ЖКС «Порто-Франківський»- ОСОБА_11 , майстра дільниці № 1 КП «ЖКС «Порто-Франківський»- ОСОБА_12 було проведено обстеження, в результаті чого 06.08.2020 року складений Акт про те, що в квартирі АДРЕСА_5 , в результаті залиття 04.08.2020р. при огляді було виявлено: залив стався внаслідок течі водовідведення нежитлового приміщення № 301 (а.с.10 т. 1)

Із Акту від 06.08.2020 року вбачається, що 11:30 відбулася теча води з нежитлового приміщення № 301 власники ОСОБА_13 та ОСОБА_3 , що заподіяло шкоду у квартирі АДРЕСА_1 , вода тече в приміщеннях кухні та трьох спальнях, пошкоджено стелю, стіни, шпалери, відкоси, ліплення(гіпс), паркет; постраждали меблі, проводка, люстри, побутова техніка.

Згідно звіту про визначення ринкової вартості збитків, заподіяних власнику внаслідок залиття квартири, від 18.12.2020 року № 2012-18, складеного оцінювачем ТОВ «АМК ТРАСТ» ОСОБА_14 прямий збиток, заподіяний власнику кварцити № НОМЕР_3 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок залиття/затоплення, на дату оцінки складає 320 846,00 грн з ПДВ.(а.с. 23-114 т. 1). Зазначений звіт належним чином не спростовано відповідачами.

Суд зауважує, що підстава позову, заявленого позивачкою 23.05.2023 року до ОСОБА_3 , ОСОБА_15 ) та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди у зв`язку з залиттям 04.06.2020 року квартири у розмірі 320 846 грн. матеріальної та моральної-100 000 грн., є залиття квартири на підставі Акту складеного 06.08.2020 року та який засвідчено начальником КП «ЖКС «Порто-Франківський».

Крім того судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2021 року в цивільній справі № 522/23616/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв`язку з залиттям 04.06.2020 року квартири на підставі Акту від 06.08.2020 року задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) солідарно на користь ОСОБА_1 в якості компенсації за майнову шкоду, завдану внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2 - 320 846 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) солідарно на користь ОСОБА_1 в якості компенсації за моральну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2 - 1 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) в рівних частках на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3218,46 грн., тобто по 1609, 23 грн. з кожного.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 08.11.2022 року апеляційну скаргу адвоката Соколюка В.П. в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Щененої І.О. в інтересах ОСОБА_3 задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2021 року скасувати та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.12.2021 року скасовано.

Таким чином, в межах цивільної справи № 522/23616/20 судами були розглянуті по суті позовні вимоги ОСОБА_16 про відшкодування майнової та моральної шкоди до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 . Однак в справі № 522/23616/20 різний склад відповідачів та підстава вимог, оскільки в даній справі (№ 522/9957/23) Акт вже засвідчений належним чином, що не було при розгляді справи № 522/23616/20.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У відповідності до ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати і порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 761/12945/19 та встановив, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Судді Верховного Суду зазначили, що у частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Позивачка довела належними та допустимими доказами факт залиття її квартири внаслідок неправомірних дій відповідача, розмір завданих збитків, тоді як відповідачі не спростували своєї вини у залитті квартири позивачки.

Факт залиття квартири, власником якої є позивачка, підтверджується актами про залиття, складеними управителем будинку. Причиною затоплення квартири стало потрапляння води з даху багатоквартирного житлового будинку, що відбулося внаслідок перепланування частини даху вказаного будинку в міні-готель, що не оспорюється представником відповідачів та підтверджується інформаційною довідкою з ЄДРРПНМ.

Таким чином, встановивши, що позивачка довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачки, суд дійшов до висновків, що завдана позивачці шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачки.

Таким чином факт залиття та завдання матеріальної шкоди позивачкою доведений та відповідачами не спростований, а тому підлягає стягненню в рівних частках з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Таким чином відповідно до вимог позивачки не виникає солідарний обов`язок щодо стягнення шкоди з відповідачів.

Оскільки наявність завданої шкоди з вини відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) у завданні збитків позивачці та їх розміру не спростовані, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог відповідно до ст. 1166 ЦК України та можливість стягнення матеріальної шкоди на користь позивачки у сумі 160 423,00 грн. з кожного (у загальному розмірі 320 846,00 грн.).

Позивачкою було пред`явлено позовні вимоги щодо стягнення шкоди до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 . Однак судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на момент залиття квартири позивачки (04.08.2020 року) відповідач ОСОБА_2 не був власником приміщення міні-готелю № НОМЕР_1 а, а тому не міг завдати шкоди позивачці, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимоги до ОСОБА_2 .

Щодо стягнення відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що позивачка посилається на те, що у зв`язку з залиттям і відмовою у добровільному порядку відшкодування завданої шкоди відповідачами, позивачці були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових витрат, тривалості їх впливу позивачка оцінює у розмірі 100 000,00 грн.

На підтвердження даного факту позивачкою надано виписки від лікаря ОСОБА_19 від 18.08.2020 року, 10.09.2020 року, 30.09.2020 року. Відповідно до даних виписок позивачці встановлено діагноз «постравматическое стрессовое растройство, панические атаки, стойкая инсомния».

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача.

У постанові Великої Палати ВС від 15 грудня 2020 року № 752/17832/14-ц визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з людьми, які його оточують, інших негативних наслідків морального характеру.

В постанові від 1 березня 2023 року у справі № 496/1691/19 суд вказав, що ст. 23 ЦК України є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Масштаби пошкоджень у зв`язку з залиттям, влив цього на звичайний спосіб життя призвели до завдання моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 100 000 грн.

Аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставин справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачкою доведено факт залиття, спричинення матеріальної шкоди, порушення її нормальних життєвих зв`язків через неможливість доведення квартири до придатного стану для життя, пригнічений стан здоров`я через наявність плісняви у квартирі, порушення режиму сну, що й спричинило їй моральні страждання, через бездіяльністю відповідачів.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. дійшов висновку, що дана вимога обґрунтована і підлягає задоволенню та стягненню з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) у розмірі 50 000,00 грн. з кожного.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу.

Згідно ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Проте такі вимоги і докази суду надані .

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Для надання правничої допомоги та представництва інтересів ОСОБА_1 з адвокатом Сокалюком В.П. було укладено 12.05.2023 року Договір № 240/23 про надання адвокатських послуг у цивільній справі.

Відповідно до п.п. 4.3 Договору у випадку позитивного вирішення справи для Клієнта: якщо Клієнт позивач, у вигляді повного або часткового задоволення позову, визнання позову відповідачем на любій стадії судового процесу-клієнт сплачує Адвокатському бюро премія у розмірі 20 000,00 грн. (а.с. 122).

На підтвердження сплати гонорару відповідно до п.п. 4.3 Договору від 12.05.2023 року надано квитанцію від 12.05.2023 року на суму 20 000,00 грн. (а.с. 124)

Тому суд вбачає підстави для часткового задоволення вимог щодо стягнення на її користь понесених судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 20 000,00 грн., а саме стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 по 10 000,00 грн з кожного., та відсутність їх солідарного обов`язку.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачка понесла додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 208,46 грн. та витрати за замовлення звіту у розмірі 5 555 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у розмірі 4 881,73 грн. з кожного відповідача, а саме судовий збір по 2 104,23 грн., витрати за замовлення звіту по 2 777,50 грн.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11-16, 22, 23, 319, 321, 322, 381, 1166, 1167, 1190, 1192 ЦК України, ст.ст. 1, 3-13, 27, 43, 49, 76, 81, 89, 95, 133, 137, 141, ч. 3 ст.223, 235, 241, 247, 258-259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 , третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-Комунальний Сервіс «Порто-Франківський», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_7 ) майнову шкоду по 160 423 (сто шістдесят тисяч чотириста двадцять три) гривні 00 копійок з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 )та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_7 ) моральну шкоду у розмірі по 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_7 ) судові витрати у розмірі 4 881,73 грн. з кожного, з яких:

-судовий збір по 2 104 (дві тисячі сто чотири) гривні 23 копійки;

-витрати за замовлення звіту по 2 777 (дві тисячі сімсот сімдесят сім) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_7 ) понесені судові витрати на правничу (правову) допомогу по 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 05.07.2024 року.

Суддя: Домусчі Л.В.