РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.

за участю секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчом засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ

Позивач у серпні 2024 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власності в порядку спадкування за законом, який обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помела мати позивачки ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина за законом, яка складається в тому числі з: житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,15 га, що розташована на території П`ятиднівської сільської ради Володимирського району Волинської області, переданої ОСОБА_3 в приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд відповідно до рішення сесії П`ятиднівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області №12/12 від 23.09.1992 «Про приватизацію землі».

Позивач вказує, що вона з відповідачкою є дочками ОСОБА_3 і мають право на частки спадкового майна. В даний час у неї виникла необхідність оформити право власності на спадкове майно після смерті матері, однак через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, та через те що покійна мати не встигла за життя завершити приватизацію та зареєструвати на себе право власності на земельну ділянку вона не може отримати свідоцтва про право на спадщину.

Житловий будинок за життя спадкодавця був виділений (поділений) на дві частини з окремими входами-виходами. Одну половину будинку зайняла позивач, іншу її рідна сестра ОСОБА_2 .

Зважаючи на викладене позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- право власності на частку житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , яка згідно технічного паспорта на житловий будинок садибного типу від 25.08.2023 року складається з наступних житлових приміщень: коридору (номер приміщення1) площею 2.8 кв.м, кухні (номер приміщення 2) площею 8.4 кв.м, санвузла (номер приміщення3) площею 4.5 кв.м., житлової кімнати (номер приміщення4) площею 15.4 кв.м., житлової кімнати (номер приміщення 5) площею 15.4 кв.м., житлової кімнати (номер приміщення 6) площею 15.6 кв.м., житлової кімнати (номер приміщення 7) площею 15.3 кв.м., господарських будівель: б-Прибудова, У-вбиральня в цілому та виділити в натурі зі спільної часткової власності.

- право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» частку земельної ділянки загальною площею 0,15 га, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться на території П`ятиднівської сільської ради Волинської області по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_3 відповідно до рішення сесії П`ятиднівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області №12/12 від 23.09.1992 «Про приватизацію землі».

Ухвалою судді від 29.08.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання також не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Законом України "Про нотаріат", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному.

Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодаємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі.

Частиною 1 ст.1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 мати сторін. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №17, копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 , копією свідоцтва про шлюб позивача серії НОМЕР_3 , копією свідоцтва про народження відповідачки серії НОМЕР_4 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Наявність у спадкодавця права власності на вказане нерухоме майно підтверджується Витягом з по господарської книги №1 за 2006-2010 рр, наданим Устилузькою міською радою.

Крім того, після смерті ОСОБА_3 відрилась спадщина у вигляді права на завершення приватизації та реєстрації права власностіна земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована по АДРЕСА_1 , передану ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку відповідно до рішення сесії П`ятиднівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області №12/12 від від 23.09.1992 «Про приватизацію землі», яке спадкодавець не встигла реалізувати за життя.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 відповідно до ст.ст.1261,1268 ЦК України, є спадкоємцями за законом першої черги та вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті матері, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою Устилузької міської ради Володимир-Волинського району Волинської області № 646 від 30.11.2017.

З дослідженої судом спадкової справи № 62/2010 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , встановлено, що інших спадкоємців, окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за законом чи за заповітом, які б прийняли спадщину, немає.

24 квітня 2020 року позивач звернулася до нотаріуса щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, а саме, на частки вказаних вище житлового будинку та земельної ділянки.

Проте, згідно постанови Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області від 24.04.2020 № 374/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що вона не надала оригінали правовстановлюючих документів на зазначене вище спадкове майно, та запропоновано звернутися до суду.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі викладеного, суд вважає, що право позивача на успадкування всіх прав та обов`язківпомерлої ОСОБА_3 підлягає захисту в судовому порядку, оскільки через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може оформити спадкові права в нотаріальному порядку, тож вимоги про визнання за нею у порядку спадкування за законом після смерті матері права власності на спадкове майно та визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку є цілком обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 142, 206, 265 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216-1218,1297 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- частку житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , яка згідно технічного паспорта на житловий будинок садибного типу від 25.08.2023 року складається з наступних житлових приміщень: коридору (номер приміщення 1) - площею 2,8 кв.м, кухні (номер приміщення 2) - площею 8,4 кв.м, санвузла (номер приміщення 3) - площею 4,5 кв.м., житлової кімнати (номер приміщення 4) - площею 15,4 кв.м., житлової кімнати (номер приміщення 5) - площею 15,4 кв.м., житлової кімнати (номер приміщення 6) - площею 15,6 кв.м., житлової кімнати (номер приміщення 7) - площею 15,3 кв.м., господарських будівель: б-Прибудова, У-вбиральня в цілому та виділити в натурі зі спільної часткової власності.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» частку земельної ділянки загальною площею 0,15 га, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться на території П`ятиднівської сільської ради Волинської області по АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_3 відповідно до рішення сесії П`ятиднівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області №12/12 від 23.09.1992 «Про приватизацію землі».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 21.11.2024.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_7 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрована: АДРЕСА_1 .

Головуючий А.М. Лутай