Справа № 509/5232/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.,

при секретарі Осадченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в с. Овідіополь, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,-

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2022 року представниця позивачки ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила суд зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення без надання іншого житла, а саме: житловим будинком та земельною ділянкою, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , належні на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ). Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати, сплачені за судовий збір та правову допомогу. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.07.2016 року по справі №509/513/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третьої особи державного нотаріуса Овідіопольської Державної нотаріальної контори про розірвання договору довічного утримання - відмовлено. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 03.11.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07.07.2016 року по справі №509/513/16-ц скасовано. Договір довічного утримання від 05.07.2006 року - розірвано. Договір довічного утримання від 05.07.2006 року було розірвано згідно з Постановою Апеляційного суду Одеської області від 03.11.2016 року по справі № 509/513/16-ц у зв`язку з неналежним виконанням договору довічного утримання набувачем за договором, а саме: ОСОБА_2 . Таким чином, так як ОСОБА_2 втратила право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку, вона втрачає право користування та має повернути вказане майно законному власнику.

Рух справи в суді першої інстанції.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.12.2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в загальному порядку зі стадії підготовчого провадження.

03 квітня 2024 року на адресу Овідіопольського районного суду Одеської області надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.10.2023 року задоволено клопотання представниці позивачки, витребувано у Центру надання адміністративних послуг Овідіопольської селищної ради Одеської області, що розташоване за адресою: 67801 Одеська область, смт. Овідіополь, вул. Т. Шевченка, 169 документи, які стали підставою для реєстрації земельних ділянок по кадастровим номерам:

1. :02:006:0084;

2. :02:006:0489;

3. :02:006:0580.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.02.2024 року витребувано у приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Могила М.М. належним чином завірену копію спадкової справи №36/2020.

Представник позивачки в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Між тим, позивач повністю підтримує позовні вимоги, які просить суд задовольнити та розгляд справи проводити за її відсутністю.

Представник відповідачки в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, який було надіслано в установленому законом строк і порядок.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали та додатково надані суду докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст.ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно п.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.п. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Судом встановлено, що 05.07.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання. Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору позивач передала у власність відповідача житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :02:006:0084, площею 0,0821га, який в подальшому Постановою апеляційного суду Одеської області від 03.11.2016 року по справі №509/513/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання розірвано.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на земельну ділянку, кадастровий номер :02:006:0084, площею 0,1134га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а в договорі довічного утримання мова йде про передання у власність земельної ділянки, кадастровий номер :02:006:0084, площею 0,0821га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 була власником земельної ділянки, кадастровий номер :02:006:0084, загальною площею 0,1134 га на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 086001 від 14.03.2005 року. У подальшому ця земельна ділянка була поділена на дві ділянки: кадастровий номер :02:006:0580, загальною площею 0,0821 га (яку вона потім передала відповідачу за договором довічного утримання), розташовану по АДРЕСА_1 , та кадастровий номер :02:006:0489, загальною площею 0,0313га.

Суд з`ясував, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 22.05.2005 року, посвідченого Рєкою Л.А., приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області (зареєстровано в реєстрі за № 1253), ОСОБА_3 передала у власність відповідача земельну ділянку загальною площею 0,0313га. Рішенням виконкому Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 204 від 25.05.2007 року земельній ділянці загальною площею 0,0313га присвоєна адреса: АДРЕСА_1 . Право власності відповідача на земельну ділянку загальною площею 0,0313га за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №942026 від 07.07.2008р.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії технічного паспорту на житловий будинок загальною площею 19,5м.кв. (рік побудови 2017), виготовлений станом на 06.07.2018р. ПП «Укрелтранс», та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого ОСОБА_2 є власником вказаного житлового будинку з 10.07.2018 року (витяг містить посилання на декларацію про готовність об`єкта до експлуатації серії ОД номер 67 від 02.07.2018р.) відповідачка разом із своєю родиною проживає в окремому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту №223 від 06.06.2018р., складеного депутатом Великодолинської селищної ради Шуляком Олегом Олександровичем (зареєстрований в раді за № 1782 від 06.06.2018р.), про те, що відповідачка разом із чоловіком та сином мешкають на власній земельній ділянці з квітня 2017 року, за адресою: АДРЕСА_1 ; вказаний акт також підписано за участю двох сусідів ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), а також акт, складений постійно діючою комісією Великодолинської селищної ради 05.06.2018р., відповідно до якого громадянка ОСОБА_2 зі своєю родиною проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташованому на земельній ділянці, кадастровий номер :02:006:0489, загальною площею 0,0313 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.05.2005 року, посвідченого Рєкою Л.А., приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, та зареєстрованого в реєстрі за №1253.

Таким чином, представницею позивачки не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, з огляду на викладене, суд вважає позов необґрунтованим та у задоволенні якого слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3-7,10-13,18,11,49,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Кириченко П.Л.