КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9335/2024 Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/6468/23

05 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Батюсь Тетяни Василівни на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету- заяву № б/н від 19.04.2011 року.

При підписанні анкети - заяви ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Зазначає, що відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банка про їх затвердження.

Вказує на те, що заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 100 000 грн.

Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач має заборгованість станом на 20 березня 2023 року у розмірі 125 397, 05 грн., яка складається із: 102 579, 71 грн. заборгованості за тілом кредиту, 22 817, 34 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом.

З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19.04.2011 у розмірі 125 397, 05 грн. та судові витрати у розмірі 2 684 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 рокупозов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код: 14360570; місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за договором про надання банківських послуг №б/н від 19.04.2011 у розмірі 102 579,71 (сто дві тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код: 14360570; місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судовий збір у розмірі 1796 (одна тисяча сімсот дев`яносто шість) грн. 10 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 13 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Батюсь Тетяна Василівна подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що 13.04.2023 року ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва було відкрито провадження у справі та постановлено слухати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі відповідачці було надано строк 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження надати суду відзив на позовну заяву. Матеріали справи містять лише одне повідомлення, направлене на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки (за № 264), із зазначенням неправильного поштового індексу, а саме: 01001 замість 03066, з датою відправлення 08.05.2023 року, в якому відсутні відомості про вручення чи причини невручення поштового відправлення.

Зазначає, що у даній справі суд першої інстанції, дійшовши висновку, що справа є малозначною, призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

При цьому, на адресу ОСОБА_2 , зазначену в позовній заяві, суд першої інстанції направив поштою рекомендованим листом із повідомленням належним чином завірену копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та розгляд її в порядку спрощеного позовного провадження й додані до неї матеріали позовної заяви, однак, в матеріалах справи відсутні відомості про вручення вказаних відправлень відповідачці.

Таким чином, на думку апелянта, відповідачка ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції та була позбавлена можливості реалізувати свої права на подання відзиву на позовну заяву, подання клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні, подання доказів, зустрічного позову, тощо.

Вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано ст. 274 ЦПК України та визначено вказану справу як малозначну, а також неправильно застосовано норми матеріального права, а саме: ст.ст. 633, 634 ЦК України та не застосовано спеціальне законодавство, яке підлягало застосуванню до спірних правовідносин.

Зазначає, що як стверджується позивачем, ОСОБА_2 19.04.2011 року підписала заяву б/н від 19.04.2011 року та, на думку позивача, уклала з банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Водночас, підпис ОСОБА_3 міститься лише у заяві від 19.04.2011 року та відсутній як в Умовах та правилах надання банківських послуг, так і в договорі про надання банківських послуг.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що між сторонами був укладений договір приєднання, а тому, на підставі ст.ст. 633, 634, 1048, 1049 ЦК України, частково задовольнив позовні вимоги.

При цьому встановив, що між сторонами не укладено письмового кредитного договору, що в силу приписів ст. 1055 ЦК України робить його нікчемним, а також судом встановлено, що у Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в AT КБ «Приватбанк» відсутній підпис відповідача.

Вказує на те, що підстави вважати, що надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умови і правила надання банківських послуг, тарифи, таблиця обчислення вартості кредиту містять електронно-цифровий підпис відповідача та він був ознайомлений із цими документами, відсутні.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначає, що в анкеті-заяві від 19 квітня 2011 року ОСОБА_3 просить відкрити рахунок без зазначення його виду, без зазначення суми кредитного ліміту, строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка, розміри неустойки не зазначені, однак суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості у розмірі 102 579, 71 грн.

28 червня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду представником позивача АТ КБ «Приват Банк» було направлено відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначає, що згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені банком, відтак останнім вжито всіх належних заходів, щоб такі умови були зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк підтверджує, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку, відповідачка) приєдналися до тих умов, з якими вони ознайомлені належним чином.

Вказує на те, що апелянтом не спростовано встановлені судом обставини щодо отримання кредитної картки відповідачкою та користування нею, що встановлено на підставі виписки щодо руху коштів, якою стверджується, що відповідачка користувалася кредитними коштами для особистих потреб: знімала готівкові кошти, здійснювала поповнення через термінали самообслуговування, купувала продукти харчування, медикаменти, пальне, сплачувала за проживання у готелях, тощо. Зважаючи на викладені обставини, суд підставно вважав доведеними факт отримання відповідачкою кредитних коштів у позивача, користування вказаними коштами та наявність непогашеної заборгованості за тілом кредиту, що присуджена до стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 квітня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання послуг у ПриватБанку.

Як вбачається з наданої позивачем довідки, ОСОБА_1 , на підставі підписаної анкети-заяви отримала кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до 01/14 тип картки-«Миттєва», кредитну картку № НОМЕР_2 терміном дії до 10/17 тип картки-«PKMMU UNEMBOSSED CREDIT 1-4% FIRST PIN», кредитну картку № НОМЕР_3 терміном дії до 11/19 тип картки-«Універсальна з фото», кредитну картку № НОМЕР_4 терміном дії до 02/23 тип картки-«Універсальна Gold», кредитну картку № НОМЕР_5 терміном дії до 03/23 тип картки-«Універсальна Goldз фото».( а.с. 16).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 19 квітня 2011 року відбувся старт карткового рахунку, 25 квітня 2017 року їй було встановлено кредитний ліміт 5000,00 грн. 13 серпня 2018 року було збільшено кредитний ліміт до 15 000,00 грн., 24 жовтня 2019 року кредитний ліміт було збільшено до 50 000,00 грн., 05 листопада 2020 року кредитний ліміт збільшено до 75 000 грн., 14 січня 2022 року кредитний ліміт збільшено до 100 000 грн., 26 грудня 2022 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. ( а.с. 15).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідачка станом на 20 березня 2023 року має заборгованість за договором № б/н від 19 квітня 2011 року у розмірі 125 397, 05 грн., яка складається з: 102 579, 71 грн. заборгованості за тілом кредиту, 22817, 24 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Доказів отримання відповідачкою копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї матеріали справи не містять.

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суд першої інстанції посилався на те, що у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаній сторонами, розмір відсотків, які має сплачувати відповідачка за користування кредитом не зазначеноа. Крім того, у ній відсутні і умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом - 22817,34 грн.

Однак, враховуючи, що відповідачка фактично отримала, використала та не повернула АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 102579,71 грн.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитись не може з огляду на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції та була позбавлена можливості реалізувати свої права на подання відзиву, подання клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадження, подання доказів, зустрічного позову, тощо.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідачки в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права з наведених підстав, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями частини першої , другої статті 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб- пункт 1 частина 4 стаття 19 ЦПК України.

Як передбачено частиною 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року відкрито провадження у справі. В ухвалі зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 85).

Доказів отримання відповідачем ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї матеріали справи не містять і, відповідно, сторона відповідача не мала можливості ознайомитися з доводами позовної заяви АТ КБ «ПриватБбанк» і надати суду свої заперечення проти цих доводів (а.с.89-90).

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Конструкція наведеної правової норми у взаємозв`язку зі статтею 6 Конвенції дає підстави для висновку про те, що розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності доказів отримання іншою стороною копії позовної заяви, свідчить про позбавлення такої сторони доступу до правосуддя (можливості надати зауваження на доводи позовної заяви), що, у свою чергу, є обов`язковою підставою для скасування в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення місцевого суду.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведених норм процесуального права, наведених відповідачами доводів в обгрунтування апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З досліджених доказів встановлено, що анкета-заява від 19 квітня 2011 року, яка підписана позичальником, містить анкетні дані ОСОБА_1 , її контактну інформацію. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що відповідачка погодилась з тим, що дана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування складають між нею та банком договір банківського обслуговування.

Як вбачається з наданої позивачем довідки, ОСОБА_1 , на підставі підписаного кредитного договору отримала кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до 01/14 тип картки-«Миттєва», № НОМЕР_2 терміном дії до 10/17 тип картки-«PKMMU UNEMBOSSED CREDIT 1-4% FIRST PIN», № НОМЕР_3 терміном дії до 11/19 тип картки-«Універсальна з фото», № НОМЕР_4 терміном дії до 02/23 тип картки-«Універсальна Gold», № НОМЕР_5 терміном дії до 03/23 тип картки-«Універсальна Gold з фото».( а.с. 16).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що 19 квітня 2011 року відбувся старт карткового рахунку, 25 квітня 2017 року їй було встановлено кредитний ліміт 5000,00 грн. 13 серпня 2018 року було збільшено кредитний ліміт до 15 000,00 грн., 24 жовтня 2019 року кредитний ліміт було збільшено до 50 000,00 грн., 05 листопада 2020 року кредитний ліміт збільшено до 75 000 грн., 14 січня 2022 року кредитний ліміт збільшено до 100 000 грн., 26 грудня 2022 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. ( а.с. 15).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Представник позивача на підтвердження існування заборгованості у відповідача за кредитним договором надав розрахунок заборгованості за договором №б/н від 19.04.2011 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 з якого вбачається, що вона має заборгованість за кредитом у розмірі 125 397, 05 грн., яка складається з: 102 579, 71 грн. заборгованості за тілом кредиту, 22 817, 34 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 4-14) .

Окрім того, представником позивача до позовної заяви було долучено виписку про рух коштів по картці, яка містить інформацію про здійснені відповідачкою операції по картці за період із 19 квітня 2011 року до 23 березня 2023 року (а. с. 54-75).

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з наданої позивачем та дослідженої судом виписки з карткового рахунку відповідачки, вона активно користувалась рахунком, здійснювала з нього платежі, отримувала різноманітні послуги, здійснювала платежі у закладах торгівлі та харчування, переказувала грошові кошти іншим особам, знімала готівку. Рух коштів по картці відповідачки свідчить про те, що вона була обізнаною про списання відсотків, оскільки зазначені відомості є у її вільному доступі.

Отже, надана позивачем виписка про рух коштів по картці підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також розміру заборгованості за кредитом.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що наявні у справі докази в своїй сукупності підтверджують факт надання позивачем відповідачу- ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними та не повернення відповідачкою наданих позивачем коштів.

Окрім тіла кредиту, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками.

Щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками у розмірі 22 817, 34 грн.

На підтвердження позовних вимог в цій частині до позовної заяви було надано копію анкети- заяви від 19 квітня 2014 року, однак надана заява не містить умов щодо погодженої сторонами ставки за процентами за користування кредитними коштами.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів та позивачем не підтверджено, що саме ці Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг розумілавідповідач- ОСОБА_1 ознайомилась і погодилась з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення, зокрема,процентів за користування кредитом, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Отже, правовий аналіз умов договору сторін та зміст зазначених правових норм не дає підстав для висновку про застосування до спірних правовідносин частини першої статті 634 ЦК України (договір приєднання), оскільки при укладенні договору з ОСОБА_1 .АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування, зокрема, щодо розміру і порядку нарахування процентів за користування кредитом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони погодили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими та простроченими процентами за користування кредитом у сумі 22 817, 34 грн.

З огляду на викладене, позовна вимога АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідачки на його користь заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 22 817, 34 грн. не підлягає задоволенню.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права у справі, яка переглядається, на яке посилається сторона відповідачки в апеляційній скарзі, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.

Отже, доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» після апеляційного перегляду задоволено частково (81, 80%), а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання позовної заяви у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що становить розмір 2195, 51 грн слід покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Понесені відповідачкою ОСОБА_1 та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на позивача АТ КБ «ПриватБанк» у пропорційному розмірі до задоволених вимог скарги (18, 20 %), що становить розмір 599, 37 грн.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 205, 207, 626, 628, 634, 638, 1054, 1056-1 ЦК України ст. ст. , 211, 141, 263,274, 279, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Батюсь Тетяни Василівни задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за тілом кредиту у сумі 102 579, 71 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2195, 51 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 599, 37 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: