Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Якимець О.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (надалі за текстом - відповідач), просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 16721, вчинений 05.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною (надалі за текстом - приватний нотаріус Хара Н.М.).

В обґрунтування позову покликається на те, що 05.05.2020 року приватним нотаріусом Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 9271, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 27 926,67 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною (надалі за текстом - приватний виконавець Клітченко О.А.) 21.05.2020 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса.

Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства. Зазначив, що в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис відносно заборгованості, яка не є безспірною. Крім того, кредитний договір, на якому було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально. За таких обставин, просив визнати оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, у відповідності до ст. 141 ЦПК України (надалі за текстом - ЦПК України) вирішити питання судових витрат. Справу просив розглянути без його участі.

01 листопада 2024 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху.

15 листопада 2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем не подано до суду відзив, який містив би заперечення на позов

Водночас, відповідач до вирішення судом питання про відкриття провадження у справі подав заяву про визнання позовних вимог, в якій просив задовольнити позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнути на користь позивача з відповідача 50% судового збору у зв`язку із визнанням позовних вимог, справу розглянути без участі представника відповідача.

Відповідач про причини неявки не повідомив, а тому, з урахуванням поданих сторонами заяв, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 05.05.2020 року приватним нотаріусом Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 16721 про звернення стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 001 у розмірі 27 926,67 грн (а. с. 8).

Постановою приватного виконавця Клітченко О.А. від 21.05.2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого напису № 9271, виданого 05.05.2020 (а. с. 10).

Звертаючись в суд з позовом, позивач посилається на те, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки такий вчинений за відсутності доказів про безспірність заборгованості та на підставі нотаріально не посвідчено договору.

Так, ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно з п.п. 1.1., 1.2. п. 1, п.п. 3.1., 3.5. п. 3 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

Суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом 05.05.2022, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19).

Відповідно до п. 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів нотаріального посвідчення кредитного договору № 001 від 18.07.2019, так само як і доказів подання відповідачем при зверненні до приватного нотаріуса копії нотаріально посвідченого кредитного договору, яка б відповідала встановленим вимогам чинного законодавства, відповідачем не надано.

Таким чином, у справі відсутні докази, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та які дали б суду підстави вважати вказаний у виконавчому написі розрахунок заборгованості безспірним, а виконавчий напис таким, що вчинений відповідного до чинного законодавства України.

Згідно із ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Таким чином, з огляду на встановлену судом відсутність доказів безспірності заборгованості позивача, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить вимогам закону та не порушує права та інтереси третіх осіб, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позову до суду у розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 47442422 від 06.11.2024 (а. с. 22).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 % витрат зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн та повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 141, 206, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 16271, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною 05 травня 2020 року, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, );

третя особа - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 );

третя особа - ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 );

Повне судове рішення складено 18 листопада 2024 року.

Суддя О. І. Якимець