ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4229/24 Справа № 235/3673/23 Суддя у 1-й інстанції - Хмельова С. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 235/3673/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Хмельової С.М., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що з відповідачем ТОВ «Шахтобудівельна компанія» позивач перебував у трудових відносинах в періоди: з 18.09.2000р. до 31.07.2008р.; з 01.08.2008р. до 14.01.2013р.; з 01.03.2021р. до 10.10.2023р.

23.10.2023р. складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, яким позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху II ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Хронічний бронхіт ІІст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІст. (першого -другого ст.).

06.11.2023 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями. Йому було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з них 35% хронічна вертеброгенна попереково-крижова, радикулопатія, 20% хронічний бронхіт, 10% - приглухуватість. Первинно визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями безстроково.

Працюючи на підприємстві, позивач належним чином виконував свої професійні обов`язки, при цьому розраховував, що роботодавець зі свого боку, буде забезпечувати йому належні та безпечні умови праці, що в свою чергу, привело до професійних захворювань.

Тривалий час він виконував роботу в умовах впливу шкідливих факторів. Праця в шахті була надважка, але вимушений був працювати, оскільки оплата роботи підземного робітника задовольняла його потреби та основні потреби сім`ї, крім того, він розраховував на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку.

Позивач просить суд стягнути на його користь 200000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 06 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено частково стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійних захворювань у розмірі 130000 грн. без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.. В задоволені решти вимог відмовлено. Також стягнуто з Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» судовий збір в доход держави у розмірі 1300 грн. 00 коп.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати ухваливши рішення яким зменшити присуджену суму відшкодування моральної шкоди, стягнувши на користь позивача 20000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що на підприємство відповідача позивач працевлаштувався вже маючи стаж роботи на декількох підприємствах вугільної галузі, а відтак її розмір має бути розподілений відповідно до стажу роботи позивача на цих підприємствах. Загальний стаж позивача становить 24 роки 09 місяців 10 днів, з них на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» 02 роки 05 місяців 09 днів, що складає 10 % від загального стажу. З урахуванням викладеного, справедливою та обґрунтованою сумою відшкодування моральної шкоди позивачеві буде 20000 грн. Судом не взято до уваги, що позивач зробив свідомий добровільний вибір ним професії та відповідного місця роботи. Позивач під час проходження обов`язкових щорічних медичних оглядів вже відчував симптоми захворювань, проте приховував від відповідача дані факти з метою набуття необхідного стажу для виходу на пільгову пенсію.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 180000 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи та трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що у періоди: з 18.09.2000 року до 31.07.2008 року; з 01.08.2008 року до 14.012013 року; з 01.03.2021 року до 10.10.2023 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Шахтобудівельна компанія». 18.09.2000 року наказом №83к прийнятий на роботу до ДВАТ «Трест Донецькшахтопрохідка» Шахтопрохідницьке Будівельне Управління №3 прохідником 5 розряду. На підставі Наказу Міністерства вугільної промисловості України №83 від 20.02.2008 року Державне відкрите акціонерне товариство «Трест Донецькшахтопрохідка» перейменоване у Відкрите акціонерне товариство «Трест Донецькшахтопрохідка». Звільнений 31.07.2008 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Наступного дня 1.08.2008 року ОСОБА_1 прийнятий прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі до Шахтопрохідного будівельного управління №3 ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» юридична адреса м. Донецьк вул. Вахрушева, 46 «Б». У відповідності до Наказу ТОВ «ШБК «Донецькшахтопрохідка» від 26.12.2012 року №273 «Про закриття відокремлених підрозділів», відокремлений підрозділ закритий, позивач переміщений до ТОВ «ШБК «Донецькшахтопрохідка» прохідником 5 розряду на підземну гірничу прохідницьку дільницю №1.

14.01.2013 звільнений згідно наказу № 41-к від 14.01.2013 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. 31.03.2021 року прийнятий до ТОВ «Шахтобудівельна компанія» прохідником 4 розряду з повним робочим днем на підземних роботах згідно наказу № 430-к від 30.03.2021 року. Звільнений 10.10.2023 року за власним бажанням (пенсія) ст.38 КЗпП України. Наказ № 910-к від 09.10.2023 року.

Відповідно до медичного висновку Лікарсько-експертної комісії про наявність хронічного професійного характеру захворювання від 27.09.2023 року №38/ 874, ДУ «Інститут медицини праці ім.Ю.І.Кундієва НАМИ України» позивачу встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху II ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Хронічний бронхіт ІІст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІст. (першого-другого ст.).

Згідно п.17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23.10.2023 року, професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, та генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та незабезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не на усіх ланках технологічного процесу). ОСОБА_1 , працював в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, та виробничого шуму еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий.

У пункті 18 Акту причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: вуглепородний пил, фактична величина 21 мг/м3, при нормативному значенні 2мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 95% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 177,4 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 104,4 Вт, при нормативному значенні 45 Вт. Маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30°- 60 % зміни при нормативному значенні до 30°-25% зміни. Нахили корпусу 160 разів на зміну, при нормативному значенні 50-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 95 дБА , при нормативному значенні 80 дБА .

Висновком МСЕК від 06.11.2023 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності з 06.11.2023 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що тяжкі та шкідливі умови праці на підприємстві відповідача призвели до професійного захворювання позивача, та цим позивачу було заподіяно моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив зі ступеню, характеру, обсягу і тривалістю страждань, та того, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 65%, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідку про результати визначення ступеню втрати працездатності, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до яких позивачу безстроково встановлено 3 групу інвалідності, ступень втрати працездатності - 65 %.

У пункті 18 Акту визначені причини виникнення хронічного професійного захворювання, якими є: вуглепородний пил, - фактична величина 21 мг/м3, при нормативному значенні 2мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 95% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 177,4 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 104,4 Вт, при нормативному значенні 45 Вт. Маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30°- 60 % зміни при нормативному значенні до 30° -25% зміни. Нахили корпусу 160 разів на зміну, при нормативному значенні 50-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 95 дБА , при нормативному значенні 80 дБА.

Таким чином, в даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи всі обставини по справі у тому числі: характер та ступень втрати працездатності, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, з урахування встановлення третьої групи інвалідності, яка є робочою групою, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, враховуючи термін роботи позивача саме на підприємстві відповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції врахував вищенаведене та обгрунтовано визначив розмір суми матеріальної компенсації моральних страждань яка підлягає стягненню на користь позивача 130000 грн., дана сума є справедливою та такою, що відповідає обставинам справи.

Щодо посилань відповідача на розрахунок моральної шкоди у інших справах, то зазначені розрахунки зроблені за інших обставин та не можуть слугувати підставою для переоцінки доказів у даній справі, до чого і зводяться доводи апелянта.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 06 лютого 2024 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: