ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 листопада 2024 року

м. Харків

справа №638/10857/23

провадження №22-ц/818/3331/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків цивільну справу за позовом ПрАТ «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 липня 2024 року, постановлене суддею Рибальченко Л.М.

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ПрАТ «Харківенергозбут» звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за електричну енергію за період з 31.08.2021 по 31.07.2023 у розмірі 53437,73 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 липня 2024 року позов ПрАТ «Харківенергозбут» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" заборгованість за електричну енергію за період з 31 серпня 2021 року по 31 липня 2023 року в розмірі 53437 грн. 73 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" судовий збір у розмірі 2684,00 грн. та судові витрати на отримання інформації з Державного реєстру речових прав у розмірі 33 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки матеріалам справи та не звернув уваги на те, що Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» не є комунальним підприємством, відсутні установчі документи. Довідка від структурного підрозділу РРЦС про заборгованість не є дійсною, тому що такий підрозділ відсутній в реєстрі. Відсутні ліцензія з постачання електроенергії. Рахунок зазначений позивачем є рахунком для купівлі іноземної валюти. Вважає, що все свідчить про шахрайство.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Харківенергозбут» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимогст.367ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надавалися послуги з постачання електричної енергії у період з 31.08.2021 по 31.07.2023 та у зв`язку із невиконанням обов`язку по оплаті наданих послуг утворилася заборгованість у розмірі 53437,73 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. Також стягненню підлягає судові витрати по сплаті судового збору.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 ) (а.с.12).

Відповідно до довідки абоненту, виданої ПрАТ «Харківенергозбут», за адресою: АДРЕСА_1 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , поточний борг за споживачем за вказаною адресою становить 53437,73 грн., яка не сплачена.

ОСОБА_1 є побутовим споживачем електричної енергії, за адресою: АДРЕСА_1 , що постачає ПрАТ «Харківенергозбут».

Тобто відповідач перебуває у фактичних договірних відносинах з ПрАТ «Харківенергозбут».

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці на час виникнення спірної заборгованості регулювалися Законом України «Про електроенергетику», яким врегульовувалися відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі; «Правилами користування електричною енергією для населення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 року (далі - ПКЕЕ), а також Правилами користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.07.1996 року №28.

Згідно ст. 1 Закону України «Про електроенергетику» визначається, що фізична особа, що використовує енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю є споживачем електричної енергії.

Відповідно до статті 2 указаного Закону він регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об`єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» зазначено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно статті 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушеннями в електроенергетиці, зокрема, є: крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку; порушення правил користування енергією.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері; енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 26.10.2018 року № 1268 «IIро затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закон України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги па закріпленій території», передбачено, що на території Харківської області такі: постачальником визначено ПрАТ «Харківенергозбут».

ПрАТ «Харківенергозбут» має ліцензію з постачання електричної енергії (постанова НКРЕКП від 19.06.2018 № 505).

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі Договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умов, постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживача (далі Споживач) постачальником універсальних послуг (далі Постачальник) укладається сторонами з урахуванням статей633, 634, 641,642 ЦК України шляхом приєднання Споживача до цього Договору. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі Закон) та «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (далі ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.

Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, комерційна пропозиція, копія ліцензії на провадження відповідної діяльності та копії інших документів ПрАТ «Харківенергозбут» розміщені на його сайті для публічного доступу: zbutenergo.kharkov.ua.

Абзацом п`ятим пункту 13 розділу XVII Закону передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

У відповідності до абзацу вісімнадцятого пункту 13 розділу XVII Закону передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Згідно п. 48 ПКЕЕ побутовий споживач несе відповідальність згідно із законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією тощо.

Статтею 714 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зазначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Сторони по справі перебувають у фактичних договірних відносинах.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV, законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з довідкою про розрахунок за спожиту електричну енергію споживач ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , має заборгованість за період з 31 серпня 2021 року по 31 липня 2023 року в розмірі 53437,73 грн.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості є обґрунтованим та відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розрахунок складений невідомою особою РРСЦ судова колегія зазначає наступне.

Датою юридичної реєстрації ПрАТ «Харківенерозбут» є 08.06.2018, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (наявна в матеріалах справи).

ПрАТ «Харківенергозбут» здійснює постачання універсальної послуги з 01.01.2019 (абз. 4 п. 13 розділу XVII Перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Золочівський районний розрахунковосервісний центр (Північний РРСЦ) не є відокремленим підрозділом Товариства у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», а тому відсутній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції та висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміну чи скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.268,367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

В.Б.Яцина