Справа №751/7929/24
Провадження №2/751/1782/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Шульга В.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить: скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений згідно Постанови Державного виконавця Помилуйко А.С. ВДВС Новозаводського районного управління юстиції м. Чернігів «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 09 липня 2001 року, реєстраційний номер обтяження 3760530 від 20.09.2006 року, внесений у реєстр реєстратором Другої Чернігівської державної нотаріальної контори.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 липня 2024 року їй стало відомо, що на квартиру АДРЕСА_1 було накладено арешт. Арешт на належну їй квартиру було накладено згідно постанови б/н від 09.07.2001 року, винесеної Державним виконавцем Помилуйко А.С. ВДВС Новозаводського районного управління юстиції м. Чернігова відносно попереднього власника ОСОБА_2 .

09.07.2001 року виконуючою обов`язки державного нотаріуса Державного нотаріального архіву Чернігівської області було внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна б/н.

Позивач пояснює, що квартира, на яку було накладено арешт, належить їй та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Матвієнком С.М., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 25 червня 2001 року, реєстраційний №4243 та зареєстрованого в БТІ м. Чернігова 11 липня 2001 року записано в реєстрову книгу №174 за реєстровим №16434.

Вважає, що дії Державного виконавця є незаконними та таким, що порушують її охоронювані законом інтереси як власника майна.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести без її участі. Додатково зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити (а.с. 22).

Від відповідача до суду надійшли письмові пояснення, у яких зазначає, що Новозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не має правових підстав та технічної можливості для зняття арешту квартири АДРЕСА_1 (а.с. 19-20).

Оскільки всі особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачу - ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Матвієнком С.М., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 25 червня 2001 року, реєстраційний № 4243 та зареєстрованого в БТІ м. Чернігова 11 липня 2001 року записано в реєстрову книгу №174 за реєстровим № 16434 (а.с. 8-10).

Згідно постанови б/н від 09.07.2001 року, винесеної Державним виконавцем Помилуйко А.С. ВДВС Новозаводського районного управління юстиції м. Чернігова, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 (а.с. 11).

Реєстраційний номер обтяження 3760530 від 20.09.2006 року на зазначену квартиру, внесений у реєстр реєстратором Другої Чернігівської державної нотаріальної контори, що вбачається з інформаційної довідки №383183441 від 17.06.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 12).

З відповіді Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18.07.2024 року №72720, наданій позивачу, орган державної виконавчої служби повідомляє, що не має підстав та технічної можливості для зняття арешту вказаного майна (а.с. 13). Зі змісту вказаної відповіді та письмових пояснень відповідача (а.с. 19-20), вбачається, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт квартири АДРЕСА_1 накладений згідно постанови б/н від 09.07.2001 у виконавчому провадженні, за яким боржником являлась ОСОБА_2 . В ході перевірки даних в автоматизованій системі виконавчого провадження, в тому числі електронного архіву виконавчих проваджень та спецрозділу, інформації щодо виконавчого провадження, під час виконання якого було винесено постанову про арешт майна ОСОБА_2 , а саме: квартири АДРЕСА_1 , не знайдено. Матеріали завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву державної виконавчої служби, підлягають знищенню у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, встановленого розділом XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Строк зберігання в електронному архіві завершених, повернутих без прийняття до виконання відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить десять років. Оскільки, станом на сьогодні, ідентифікувати виконавче провадження, за яким - боржником являється ОСОБА_2 та в межах якого було накладено арешт на вищезазначене майно, у державного виконавця відсутня можливість встановити наслідки його завершення.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у відповідному Законі у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

В постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження №61-3814св22) останній зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні позову щодо зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 , унеможливить у подальшому здійснення належного захисту майнових прав позивача щодо зняття арешту з її майна.

При цьому, слід врахувати те, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За таких обставин, враховуючи відсутність виконавчого провадження, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд приходить висновку про наявність правових підстав для скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 , накладеного згідно Постанови Державного виконавця Помилуйко А.С. ВДВС Новозаводського районного управління юстиції м. Чернігів «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 09 липня 2001 року, реєстраційний номер обтяження 3760530 від 20.09.2006 року, внесеного у реєстр реєстратором Другої Чернігівської державної нотаріальної контори.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений згідно Постанови Державного виконавця Помилуйко А.С. ВДВС Новозаводського районного управління юстиції м. Чернігів «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 09 липня 2001 року, реєстраційний номер обтяження 3760530 від 20.09.2006 року, внесений у реєстр реєстратором Другої Чернігівської державної нотаріальної контори.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко