ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3938/24 Справа № 235/3669/23 Суддя у 1-й інстанції - Філь О. Є. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 235/3669/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна Компанія» про відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 24 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Філь О.Є., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він у період з 01.06.2006 року по 08.11.2023 року працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі до Шахтобудівельного управління №3 ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» правонаступником якого є ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Під час роботи отримав професійне захворювання, у зв`язку з чим йому 06.11.2023 року встановлено 65% втрати працездатності та 3 групу інвалідності. Просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у зв`язку з професійним захворюванням у розмірі 180000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 24 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійного захворювання у розмірі 115000 грн. без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. В задоволені решти вимог відмовлено. Також стягнуто з Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» судовий збір в доход держави у розмірі 1115 грн. 00 коп.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати ухваливши рішення яким зменшити присуджену суму відшкодування моральної шкоди, стягнувши на користь позивача 39600 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що на підприємство відповідача позивач працевлаштувався вже маючи стаж роботи на декількох підприємствах вугільної галузі, а відтак її розмір має бути розподілений відповідно до стажу роботи позивача на цих підприємствах. Загальний стаж позивача становить 27 років 07 місяців 13 днів, з них на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» 06 років 06 місяців 6 днів, що складає 22% від загального стажу. З урахуванням викладеного, справедливою та обґрунтованою сумою відшкодування моральної шкоди позивачеві буде 39600 грн. Судом не взято до уваги, що позивач зробив свідомий добровільний вибір ним професії та відповідного місця роботи. Позивач під час проходження обов`язкових щорічних медичних оглядів вже відчував симптоми захворювань, проте приховував від відповідача дані факти з метою набуття необхідного стажу для виходу на пільгову пенсію.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 180000 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу працював у вугільній промисловості, в трудових відносинах з відповідачем по справі позивач ОСОБА_2 перебував з 01.06.2006 року. Прийнятий був на підприємство ДВАТ «Трест Донецькшахтопрохідка» ТРЕТЄ ШАХТОПРОХІДНИЦЬКЕ БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ (юридична адреса була зареєстрована м. Донецьк вул. Вахрушева 46Б) тимчасово на 2 місяця учнем прохідника з повним робочим днем на підземній роботі. З 01.08.2006 року зарахований в штат управління. Наказ №84к від 01.08.2006. 23.02.2007 року переведений прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземної роботі. На підставі Наказу Міністерства вугільної промисловості України №83 від 20.02.2008 року Державне відкрите акціонерне товариство «Трест Донецькшахтопрохідка» перейменоване у Відкрите акціонерне товариство «Трест Донецькшахтопрохідка». Звільнений 31.07.2008 року за власним бажанням. Наступного дня 1.08.2008 року він був прийнятий прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі до Шахтобудівельного управління №3 ТОВ «Шахтобудівельна компанія « Донецькшахтопроходка» юридична адреса: м. Донецьк вул. Вахрушева, 46 «Б».

У відповідності до Наказу ТОВ «ШБК «Донецькшахтопрохідка» від 26.12.2012 року №273 «Про закриття відокремлених підрозділів», відокремлений підрозділ закритий. Наказом №1-к/а від 1.01.2013 року він переміщений до ООО «ШСК «Донецькшахтопроходка» (рос. мовою, як зазначено в трудовій книжці) прохідником 5 розряду на підземний гірничопрохідницьку дільницю №1 з повним робочим днем на підземній роботі.

31.05.2016 року звільнений за п.5 ст.38 КЗпП України по переводу в ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Наступного дня 1.06.2016 року прийнятий до ТОВ «Шахтобудівельна компанія» по переводу з ТОВ ШБК «Донецкшахтопрохідка» прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах.

Підприємство ТОВ «Шахтобудівельна компанія» була зареєстрована в м. Покровськ Донецької області вул. Залізнична, 82.

21.05.2018 року позивач звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Другий період його роботи на підприємстві ТОВ «Шахтобудівельна компанія»: з 03.05.2019 року до 08.11.2023 року. Звільнений у зв`язку з невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я згідно з п.2 ст.40 КЗпП України.

ТОВ «Шахтобудівельна компанія» неодноразово змінювала назву. При цьому, не змінювались робочі місця працівників, обладнання, змінювалась лише назва підприємства про що здійснювались відповідні записи у трудових книжках.

Стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів у галузі вугільної промисловості складає 27 рік 03 місяців та 13 днів, з яких 2 роки 5 місяці він працював на ДП «ВК Краснолиманська» (період 2004-2006 року). Весь інший період він працював виключно на підприємстві відповідача, незалежно від того, яку організаційну форму чи яку назву воно мало, на інших підприємствах вугільної промисловості він не працював (а.с.10-13).

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 23.10.2023 року, позивачу встановлено діагноз: хронічна радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії загострення з вираженим статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічний бронхіт ІІст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІст. (першого другого ст.) (а.с. 14-17).

Висновком МСЕК від 06 листопада 2023 року позивачу було первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з них 40% первинно по проф. радикулопатії, 25% по хронічному бронхіту. Первинно визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне, санаторно- курортне лікування (а.с.21, 22).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що є доведеним факт порушення відповідачем, як роботодавцем, на якого покладається обов`язок забезпечувати безпечні і нешкідливі умови праці, права позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, що полягало у перевищенні гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що призвело до стійкої втрати професійної працездатності та до виникнення хронічного професійного захворювання, та відповідно до заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків, з причини отримання внаслідок наведених факторів професійного захворювання, втрати працездатності на 65% та встановлення ІІІ групи інвалідності, що вимагає постійного лікування.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував період роботи позивача на підприємства відповідача, характер отриманих позивачем професійних захворювань, інші обставини, та визначив суму грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 115000 грн. без урахування податків і зборів.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

У відповідності до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, редакція якої діяла на час виникнення правовідносин, власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п.18 Акту причиною виникнення професійного захворювання позивача є вуглепородний пил- фактична величина 21-37,5 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження-фактична величина 177,4 -195,7 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження фактична величина 95,8 104,4 ВТ, при нормативному значенні 45 Вт, маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 30 кг. При нормативному значенні 30 кг.. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30?-28 60 зміни при нормативному значенні до 30?-25% зміни. Нахили корпусу 160 разів за зміну, при нормативному значенні 50-100 разів за зміну.

Суд першої інстанції встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, і з даним висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, стягнувши компенсацію в сумі 1150 00 грн., що відповідає розміру заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у вказаному розмірі.

Правова позиція з приводу застосування принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені розміру моральної шкоди викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі 197/42/20.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги відповідача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Доводи відповідача про те, що ушкодження здоров`я позивача відбулось саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, з врахуванням того, що підприємство щорічно виділяє фінансування на виконання заходів з охорони та безпеки праці працівників не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 24 січня 2024 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 24 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: