ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1017/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар - Дідух М.Є.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Черніцького І.Р., представника ОСОБА_2 - адвоката Балабана П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Черніцького Івана Романовича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року, постановлену суддею Вийванко О.М. у цивільній справі №607/13351/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати його двоюрідного брата ОСОБА_2 недієздатним та встановити над ним опіку, призначивши опікуном заявника.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року заяву залишено без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Черніцький І.Р. просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки заявник є двоюрідним братом ОСОБА_2 , тому наділений правом звертатись до суду із заявою про визнання останнього недієздатним.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Черніцького І.Р., представника ОСОБА_2 - адвоката Балабана П.О., які підтримали доводи апеляційної скарги та пояснили, що окрім матері, яка є інвалідом та сама потребує стороннього догляду, у ОСОБА_2 немає інших близьких родичів, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження його належності до членів сім`ї чи близьких родичів ОСОБА_2 в розумінні ст. 296 ЦПК України, а сам факт їх спільного проживання не є підставою для віднесення заявника до членів сім`ї ОСОБА_2 та підтвердження реальності сімейних відносин.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (ч. 3 ст. 296 ЦПК України).

Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

Статтею 9 СК України встановлено коло осіб, сімейні відносини між якими регулюються СК України, зокрема це подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі.

Так, суд першої інстанції у своїй ухвалі, із посиланням на рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну член сім`ї, вірно зазначив, що членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). При цьому, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Тобто, із вказаного рішення Конституційного Суду України слід дійти висновку, що заявнику ОСОБА_1 для визнання його членом сім`ї ОСОБА_2 , окрім спільного проживання, необхідно надати докази ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, заявником вказаних обставин не доведено.

Разом з тим, частиною 3 статті 296 ЦПК України передбачено можливість подання заяви про визнання фізичної особи недієздатною також і близькими родичами.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», близькі особи - члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта.

Застосовуючи дану норму Закону, колегія суддів враховує постанову Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21, де суд, вирішуючи, серед іншого, питання, чи є заявники, зокрема троюрідна сестра, близькими родичами особи, яку просили визнати недієздатною, посилався в тому числі на вказаний вище Закон та перелік осіб, які вважаються близькими.

Оскільки судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є двоюрідним братом особи, яку просить визнати недієздатним - ОСОБА_2 , а тому згідно з ч. 3 ст. 296 ЦПК України ОСОБА_1 має право подати заяву про визнання фізичної особи недієздатною.

Що стосується посилання місцевого суду на постанови Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі №130/2391/18 та від 20 січня 2022 року у справі №752/24219/20, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у першій справі Верховний Суд приймав рішення без урахування Закону України «Про запобігання корупції», оскільки нова редакція ст. 1 вказаного Закону набула чинності вже після прийняття вказаної постанови Верховним Судом, а у другій справі заявником була особа, яка просила визнати недієздатною дружину покійного дядька, тобто за відсутності родинних зв`язків.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції не дотримався належним чином вимог процесуального закону, а тому дійшов помилкового висновку, у зв`язку з чим ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи до Тернопільського міськрайонного суду для продовження розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 379, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Черніцького Івана Романовича - задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2024 року - скасувати.

Справу направити до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.