ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 жовтня 2024 року

м.Харків

справа № 632/1175/24

провадження № 22-ц/818/3476/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.

учасники справи:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії

боржник - Дегтяр Едуард Миколайович

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за заявою заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за розподіл природного газу,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 31 липня 2024 року , постановлену суддею Кочнєвим О.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу за період з 01.07.2023 року по 31.05.2024 року в межах часу надання вказаної послуги заявником у сумі 687,35 грн.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 31 липня 2024 року відмовлено ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії у видачі судового наказу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що незалежно від наявності або відсутності у споживача газового лічильнику на нього покладається обов`язок по сплаті за транспортування газу.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 послуг від стягувача як оператора розподілу газу до 07.05.2024 року не отримував, а тому нарахування йому за розподіл газу у вказаний період є безпідставними, тому, що вони не могли бути проведенні, оскільки Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» не виконував судове рішення, не надаючи при цьому газ до оселі ОСОБА_1 , чим унеможливлював нарахування за розподіл газу.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені ст.163 ЦПК України, а саме, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява;2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції послався на порушення п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суд відмовляє у видачі судового наказу , якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Як убачається зі змісту постанови Полтавського апеляційного суду, у справі №632/1378/21 ОСОБА_1 є власником вказаної квартири та відповідно побутовими споживачем природного газу. Для отримання цієї послуги на нього оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 та встановлено індивідуальний лічильник газу «GMS-ARSENAL», заводський номер 93508, типорозміром G-4. У жовтні 2019 року працівниками АТ «Харківгаз» були проведені роботи по повірці приладу обліку газу (газового лічильника), за результатами було складено акт про демонтаж побутового лічильника газу, замість знятого лічильника газу встановлено анатомічний лічильник газу у неробочому стані. Пізніше АТ «Харківгаз» повідомило листом позивача про те, що даний газовий лічильник визнаний непридатним для подальшої експлуатації та ремонту, порекомендувало самостійно придбати лічильник газу за власні кошти. У грудні 2019 року позивачу був повернутий його газовий лічильник та запропоновано встановити газовий лічильник мембранного типу, але оскільки проектною документацією у позивача був встановлений лічильник роторного типу, то позивач наполягав на встановленні саме такого лічильника, на що отримав відповідь відповідача про заборону встановлення лічильників газу роторного типу.

ТОВ «Газорозподільні мережі України» (далі - Оператор ГРМ, Заявник) - є газорозподільним підприємством, що здійснює діяльність з розподілу природного газу в Харківській області. В своїй роботі керується Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2494, Правилами безпеки систем газопостачання тощо.

Вищезазначена діяльність Товариства здійснюється на підставі виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем Споживачі, у

тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору

природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з

Оператором ГРМ; до газорозподільної системи якого в установленому

законодавством порядку підключений їх об`єкт.

На виконання статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" Національна

комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних

послуг, постановою від 30.09.2015 № 2498 затвердила Типовий договір розподілу

природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та

умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи,

розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його

фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення

прродного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу

до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного

газу з газорозподільної системи (п. 1.1. Договору).

Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (п. 1.2. Договору).

Облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ

та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 5.1. Договору).

У разі якщо на період зняття лічильника газу на періодичну повірку неможливо встановити інший, розрахунки зі споживачем здійснюються залежно від середньомісячного (середньодобового) обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менше шести місяців (п.5 гл. 8 розділ Х Кодексу).

Оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1. Договору).

Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (п. 6.3. Договору).

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 6.4. Договору).

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ (п. 6.6. Договору).

Відповідно до пункту 9 глави 6 розділу VІ Кодексу припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та

вилучення об`єкта споживача.

Таким чином висновки суду про відсутність права грошової вимоги про стягнення вартості за розподіл природного газу суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Згідно із вимогами ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384, 387 ЦПК України колегія суддів,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Харківської філії задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 31 липня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

В.Б.Яцина