РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/4727/24

провадження у справі № 2/0285/1569/24

15 жовтня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді………...………...Літвин О. О.,

секретаря………………………..…Клечковської М. М.,

розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження

без повідомлення сторін

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

поданим в його інтересах представником ОСОБА_1 ,

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом Європейська агенція) звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що відповідачем у 2023 році було укладено договір про споживчий кредит із фінансовою установою, відповідно до умов якого він отримав кошти, які у строк повернуто не було. У зв`язку з ухиленням ОСОБА_2 від виконання своїх зобов`язань загальна сума заборгованості склала 17944,20 грн, яка складається з основної суми боргу, процентів та комісії.

В подальшому між Європейською агенцією та фінансовою установою було укладено договір факторингу і позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись її боржниками, включно і до відповідача.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення позичених коштів утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою від 13.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло.

Ні відзиву на позов, ні будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви відповідачем подано не було. Клопотань, які б свідчили про зацікавленість відповідача у розгляді справи, матеріали справи не містять.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію».

Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

За кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а останній зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України).

Електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний цифровий підпис це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача (ст.1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»). Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За правовим статусом він прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: такий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З наданих суду доказів вбачається, що ОСОБА_2 у липні 2023 року було дистанційно укладено договір про надання споживчого кредиту, в електронні формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Так, згідно договору про надання споживчого кредиту №113250 від 07.07.2023, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» (далі за текстом Кредіплюс) та відповідачем, останньому було надано кредит на суму 17648 грн (п.2.2.1) строком на 184 днів, на платіжну картку позичальника.

За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати комісію та проценти, які нараховуються згідно умов договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить 75,95% (п.2.8). Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 20306,40 грн (п.2.9.1).

Зазначений договір підписаний відповідачем електронним підписом.

Як на підставу набуття позивачем статусу нового кредитора, переходу права вимоги за зазначеним договором кредиту, суду було надано договір факторингу. Зокрема, 22.02.2024 між Європейською агенцією та Кредіплюс укладено договір факторингу №22022024, за умовами якого останнє передало право вимоги.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. Останнім є операція з переуступки першим кредитором прав вимоги боргу третьої особи другому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу першому кредиторові.

Угода про відступлення права вимоги проводиться в письмовій формі без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

На обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості по договору про надання споживчого кредиту №113250 від 07.07.2023 позивачем надано: паспорт споживчого кредиту; графік платежів до договору№113250 від 07.07.2023; акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу №22022024 від 22.02.2024; витяг з реєстру боржників до договору факторингу №22022024 від 22.02.2024 та розрахунок заборгованості станом на 31.07.2024. З останніх слідує, що сума заборгованості за кредитом №113250 становить 17944,20 грн й складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 16938 грн, заборгованості за процентами у розмірі 5,2 грн та заборгованості за комісією у розмірі 1001 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, тобто ті, які містять відомості про господарську операцію, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дослідження в справах щодо стягнення кредитної заборгованості саме первинних документів, зазначаючи, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані у позові.

Згідно умов укладеного відповідачем з фінансовою установою Кредіплюс договору про надання споживчого кредиту, останній зобов`язувався надати позичальникові грошові кошти (кредит) у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальника.

Кредит вважається наданий в день перерахування установою суми кредиту.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження дотримання сторонами вимог ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» під час укладання договору про надання споживчого кредиту. Зокрема, суду не представлено доказів ознайомлення відповідача з текстом наданого позивачем договору та його згоди з викладеними в ньому умовами. У матеріалах справи відсутні докази підписання договору електронним цифровим підписом. Інформація про підписання відповідачем договорів за допомогою одноразового ідентифікатора створена заінтересованими особами. Будь-яких беззаперечних доказів використання ОСОБА_2 такого засобу підписання договору не надано.

Позивачем також не надано належних доказів на підтвердження факту отримання відповідачем коштів від первинного кредиторів за вищезазначеним договором, або відкриття рахунків чи перерахування коштів на рахунки, відкриті в інших банках, або видачі грошових коштів в касах кредитних установ через видатковий касовий ордер. Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію. Необхідність дослідження саме первинних документів у справах щодо стягнення кредитної заборгованості визнана у постанові Верховного Суду України від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц.

Правова позиція щодо первинних документів відображена в постанові Верховного Суду України від 14.06.2018 по справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані у позовній заяві.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (статті 12 ЦПК України), який забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, які розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

В порушення зазначених норм права Європейською агенцією не надано доказів на підтвердження отримання ОСОБА_2 грошових коштів від фінансової установи Кредіплюс, або відкриття рахунків чи перерахування коштів на рахунки, відкриті в інших банках, або видачі грошових коштів в касах кредитних установ через видатковий касовий ордер. Відтак, доводи позивача щодо виникнення між відповідачем та первісним кредитором договірних відносин не підтверджені.

Виходячи з положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Резюмуючи викладене, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, суд позбавлений можливості впевнитись у законності його права вимоги до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

У відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 76-81, 259, 263-265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи (ст.ст.352, 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду (ст.273 ЦПК України).

Головуюча суддя О. О. Літвин