Справа № 447/649/24 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М.
Провадження № 22-ц/811/1937/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника ОСОБА_1 - Круця Володимира Мироновича , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Круця Володимира Мироновича на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , виконавчий комітет Новороздільської міської ради як орган опіки та піклування , про встановлення факту перебування дітей на утриманні та вихованні,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Круць В.М. подав до Миколаївського районного суду Львівської області заяву про встановлення факту перебування дітей на утриманні та вихованні.

В обґрунтування заявлених вимог покликався на те, що 10 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у Новороздільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) укладено шлюб, за час перебування у шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Вказував, що у ОСОБА_3 є двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком яких є ОСОБА_7 , однак, батько ОСОБА_7 участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, не підтримує зв`язок з матір`ю та дітьми, яка разом з дітьми та заявником проживають у Республіці Польща за адресою: АДРЕСА_1 .

Стверджував, що ОСОБА_1 взяв на себе обов`язки з утримання та виховання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та враховуючи положення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим просить заяву задовольнити.

Просив встановити факт перебування неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утриманні та вихованні ОСОБА_1 .

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , виконавчий комітет Новороздільської міської ради як орган опіки та піклування , про встановлення факту перебування дітей на утриманні та вихованні - відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - Круць В.М .

В апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції вказує, що матеріали справи свідчать про те, що пасинок та падчерка заявника мають рідного батька - ОСОБА_7 , однак, витягом з ДРАЦС від 27.02.2024 року підтверджується, що відомості про рідного батька ОСОБА_6 внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України - зі слів матері.

Стверджує, що ОСОБА_7 не визнавав факту батьківства відносно ОСОБА_6 , а відтак висновок суду першої інстанції про те, що пасинок та падчерка заявника мають рідного батька - ОСОБА_7 суперечать обставинам справи.

Вказує, що до позовної заяви долучено докази на підтвердження того, що заявник фактично утримує трьох дітей. Серед доказів: копія договору оренди односімейного будинку від 01.12.2023 року з перекладом на українську мову; копії сертифікатів PESEL з перекладом на українську мову, копія довідки про зайнятість та заробітну плату від 29.01.2024 з перекладом на українську мову; копія квитанцій від 14.02.2024 та 20.02.2024р.

Також зазначає, що ОСОБА_3 підтверджує факт утримання її дітей заявником.

Просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - Круця Володимира Мироновича на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, щоВідповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 10 листопада 2021 року укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.6).

Відповідно до нотаріально засвідченого перекладу повного витягу з актового запису про народження батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.8-9).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07 жовтня 2014 року, народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 28 серпня 2018 року (виданого повторно) народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого є ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с.11).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, батько ОСОБА_6 , записаний ОСОБА_7 відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/2431/19 від 09 січня 2020, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7 задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , зареєстрований 09 липня 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новороздільського міського управління юстиції у Львівській області(а.с.12).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2024/000210628 від 08 січня 2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

За змістом витягу з реєстру територіальної громади №2024/000293115 від 10 січня 2024 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.14)

Згідно з нотаріально засвідченого перекладу договору оренди односімейного будинку, 01 грудня 2023 року ОСОБА_9 орендує односімейний будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-21).

Біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_7 . Як зазначено заявником та підтверджується заінтересованою особою, діти разом з матір`ю та заявником проживають у Республіці Польща.

Постановляючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, є не обґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, виходячи із наступних обставин.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

Відповідно до п. 3 додатку №5 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 для категорії осіб, які мають право на відстрочку відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", частини 1 пункту 3 (жінок та чоловіків, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці).

У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт перебування дітей на утриманні та вихованні. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, на утриманні якого перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

У силу положень статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, за рішенням суду.

Враховуючи те, що із заявником може виникнути спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також може виникнути спір з біологічним батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з приводу того в кого з них на утримання та вихованні перебувають діти.

Відповідно до ч.1 ст.293ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно до ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

В порядку ч.4 ст.315ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що з заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування дітей на утриманні та вихованні вбачається спір про право, а тому наявні підстави для залишення вказаної заяви без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

За наведених обставин, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - Круця Володимира Мироновича підлягає до часткового задоволення, рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року до скасування із залишенням заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Круця Володимира Мироновича - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , виконавчий комітет Новороздільської міської ради як орган опіки та піклування , про встановлення факту перебування дітей на утриманні та вихованні - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.