Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4244/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання С.С.Онисько, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся у суд із позовом до відповідачів про визнання право власності за ним в цілому в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,44 га., розташовану на території Боржавської сільської ради, з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, передана у приватну власність на підставі розпорядження Виноградівської РДА від 06.06.2003 № 292 право на яку посвідчене Державного акту на право приватної власності на землю IV- ЗК № 002604, виданого 09.06.2003р.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 , останнім фактичним та зареєстрованим місцем проживання було АДРЕСА_1 . Заповіту батько не залишав, а відтак, на день його смерті відкрилася спадщина за законом.

За змістом довідки, виданої Виконкомом Виноградівської міської ради від 03.10.2023 №20.1-07/691, на день смерті ОСОБА_1 разом із ним проживали та були зареєстровані його дружина ОСОБА_2 , та діти ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 , а відтак позивач вважає, що він прийняв спадщину, що відкрилася на день смерті його батька, на підставі ст.1268 ЦК України. Зокрема, до складу спадщини, що відкрилася на день смерті батька, ввійшло набуте ним за життя шляхом успадкування право власності на земельну ділянку площею 0,44 га, розташовану на території Боржавської сільської ради , із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що була передана у приватну власність ОСОБА_4 , матері батька позивача, оскільки батько за життя успадкував вказану земельну ділянку за наступних обставин.

Так, його мати і баба позивача - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батько, а дід позивача ОСОБА_5 , помер раніше - ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено офіційною довідкою Виноградовського відділу ДРАЦС від 16.02.2024 №51/31.2-25. На день смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина за законом, бо заповіту вона не залишала. На день своєї смерті ОСОБА_7 мала останнє постійне місце проживання в АДРЕСА_2 , а разом із нею проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_1 (довідки Виконкому Виноградівської міської ради від 16.04.2024 №20.1-07/196 та №20.1-07/195), а відтак батько позивача як спадкоємець першої черги за законом після смерті його матері прийняв спадщину, що відкрилася на день смерті, на підставі ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на день його смерті. Інші спадкоємці були відсутні.

До складу спадщини баби позивача ввійшла вищевказана земельна ділянка, яка належала бабі на підставі розпорядження Виноградівської РДА від 06.06.2003 року № 292 право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-3K №002604 від 09.06.2003р., однак батько позивача, хоча і успадкував одноосібно земельну ділянку, що належала його матері а бабусі позивача, проте не оформив спадщину, не отримав правовстановлюючий документ. Незважаючи на це, земельна ділянка належить йому з дня відкриття спадщини на праві власності. У свою чергу право власності на земельну ділянку ввійшло до складу спадщини, що відкрилася на день його смерті.

Проте, позивач, як єдиний спадкоємець за законом першої черги до спадщини ОСОБА_1 , який бажає оформити спадщину - не може у нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки правовстановлюючий документ спадкодавець за життя не отримав, інші спадкоємці першої черги за законом до спадщини ОСОБА_1 - не бажають приймати спадщину та оформляти її, а бажають, щоб земельну ділянку в цілому успадкував саме позивач.

В судове засідання позивач не з`явився, проте в подала до суду заяву від 09.07.2024р., в якій просив справу розглянути без нього, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просив такі задоволити; відповідачі в судове засідання також не з`явився, проте подали до суду заяву від 09.07.2024р., в якій просили справу розглянути без них, позовні вимоги визнали повністю та не заперечували проти їх задоволення, а відтак суд вважає за можливе справу розглянути без сторін на підставі наданих ними доказів.

Так, за змістом ч.2 ст.43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи .

Перевіряючи поважність причин неявки в судове засідання сторін, суд встановив, що сторонам надсилались судові повістки про виклик в судове засідання на адреси, засоби зв`язку, які зазначено в позовній заяві, однак сторони жодного разу не з`явились і не повідомляли суд про поважність причин неявки в судові засідання. Така поведінка сторін суперечить приписам статей 43,44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей судового процесу, та зважуючи на те що сторони нових доказів ніж ті що подано до суду не зможуть подати і такі слід вважати достатніми для вирішення заявлених позовних вимог, то зазначене на думку суду щодо розгляду справи за відсутності сторін не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

Оскільки явка сторін не була визнана судом обов`язковою, а обставини справи з урахуванням позовних вимог та поданих сторонами доказів судом можливо встановити у повному обсязі, то на підставі приписів ЦПК неявка сторін, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Так, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає позов підставним та обґрунтованим, який підлягає до повного задоволення із-за таких міркувань.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача ОСОБА_1 , останнім фактичним та зареєстрованим місцем проживання було АДРЕСА_1 . Заповіту батько не залишав, а відтак, на день його смерті відкрилася спадщина за законом. Так, за змістом довідки, виданої Виконкомом Виноградівської міської ради від 03.10.2023 №20.1-07/691, на день смерті ОСОБА_1 разом із ним проживали та були зареєстровані його дружина ОСОБА_2 , та діти ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 , а відтак позивач прийняв спадщину, що відкрилася на день смерті його батька, на підставі ст.1268 ЦК України.

Так, до складу спадщини, що відкрилася на день смерті батька позивача, ввійшло набуте ним за життя шляхом успадкування право власності на земельну ділянку площею 0,44 га, розташовану на території Боржавської сільської ради, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що була передана у приватну власність ОСОБА_4 , матері батька позивача, оскільки батько позивача за життя успадкував вказану земельну ділянку. Так, його мати і баба позивача - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батько, а дід позивача ОСОБА_5 , помер раніше - ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено офіційною довідкою Виноградовського відділу ДРАЦС від 16.02.2024 №51/31.2-25. На день смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина за законом, бо заповіту вона не залишала. На день своєї смерті ОСОБА_7 мала останнє постійне місце проживання в АДРЕСА_2 , а разом із нею проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_1 (довідки Виконкому Виноградівської міської ради від 16.04.2024 №20.1-07/196 та №20.1-07/195), а відтак батько позивача як спадкоємець першої черги за законом після смерті його матері прийняв спадщину, що відкрилася на день смерті, на підставі ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на день його смерті. Інші спадкоємці були відсутні.

До складу спадщини баби позивача ввійшла вищевказана земельна ділянка, яка належала бабі на підставі розпорядження Виноградівської РДА від 06.06.2003 року № 292 право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-3K №002604 від 09.06.2003р., однак батько позивача, хоча і успадкував одноосібно земельну ділянку, що належала його матері, а бабусі позивача, проте не оформив спадщину, не отримав правовстановлюючий документ. Незважаючи на це, земельна ділянка належить йому з дня відкриття спадщини на праві власності. У свою чергу право власності на земельну ділянку ввійшло до складу спадщини, що відкрилася на день його смерті.

Встановлено, що позивач, як єдиний спадкоємець за законом першої черги до спадщини ОСОБА_1 і бажає оформити спадщину, проте у нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом він не може, оскільки правовстановлюючий документ спадкодавець за життя не отримав, інші спадкоємці першої черги за законом до спадщини ОСОБА_1 , відповідачі по справі - не бажають приймати спадщину та оформляти її, а бажають, щоб земельну ділянку в цілому успадкував саме позивач.

Так, Верховний суд України в п.23 Постанови пленуму «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив що Свідоцтво про права власності на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про права на спадщину вимоги про визнання прав на спадщину судом розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною 3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст.ст.16,328 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо, крім іншого, це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним (власником) документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як роз`яснено в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зважаючи на встановлені судом обставини, суд вважає, що позивач має всі правові підстави на набуття права власності на спадкове майно в порядку спадкування, оскільки позивач, по факту проживання з померлим, прийняв спадщину.

Відповідно до вимог та керуючись ст.ст.10,12,13,18,81,223,259,263-265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , права власності в цілому в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,44 га., розташовану на території Боржавської сільської ради, з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, передана у приватну власність на підставі розпорядження Виноградівської РДА від 06.06.2003 № 292 право на яку посвідчене Державного акту на право приватної власності на землю IV- ЗК № 002604, виданого 09.06.2003р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта