ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1712/24 Справа № 932/7863/22 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства Акціонерний Комерційний Банк Конкорд до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Акціонерний Комерційний Банк Конкорд в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ АКБ Конкорд Грошової С.В

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2022 року АТ «АКБ «КОНКОРД звернуся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №60.18.000219 від 29.07.2019 у розмірі 87 399,46 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом 50 000,00 грн.; за відсотками 4 832,74 грн.; плати за супроводження простроченої заборгованості 21 151,54 грн.; за розрахунково-касове обслуговування 11 400,00 грн.; санкцій за порушення строків погашення 24,18 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 29.07.2019 між АТ «АКБ «КОНКОРД» та ОСОБА_1 було укладено заяву про надання кредиту/кредитний договір №60.18.000219, відповідно до якої остання отримала кредит, на споживчі цілі, у розмірі 50 000, 00 грн., строком на 24 місяці (до 28.07.2021) зі сплатою відсотків на рівні 35% річних. Також договором передбачено плату за супроводження несанкціонованої та простроченої заборгованості (комісій) та у разі порушення взятих зобов`язань щодо повернення коштів, нарахування штрафу. З огляду на те, що ОСОБА_1 не повернуто отриманий кредит у строки та на умовах визначених договором, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 04.10.2022 становить 87 399,46 грн., позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом (а.с.1-5).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства Акціонерний Комерційний Банк Конкорд до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД» (, юридична адреса: м.Дніпро, пл.Троїцька,2) заборгованість за заявою про надання кредиту/кредитним договором №60.18.000219, яка станом на 04.10.2022 року становить 54 847 грн. 92 коп. та складається з: 50 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом; 4 823 грн. 74 коп. заборгованості за відсотками; 24 грн. 18 коп. пені (санкцій за порушення строків погашення).

В іншій частині позовних вимог - відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.86-89).

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ АКБ Конкорд подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволені позовних вимог та ухвалення нового судового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог (а.с.119-123).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє його законність та обґрунтованість саме в цих межах.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено що 29.07.2019 року між АТ «АКБ «КОНКОРД» та ОСОБА_1 було укладено заяву про надання кредиту/кредитний договір №60.18.000219 року, відповідно до якої остання отримала кредит, на споживчі цілі, у розмірі 50 000, 00 грн., строком на 24 місяці (до 28.07.2021 року) зі сплатою відсотків на рівні 35% річних.

Також договором передбачено плату за супроводження несанкціонованої та простроченої заборгованості (комісій) та у разі порушення взятих зобов`язань щодо повернення коштів, нарахування штрафу.

Окрім, того у заяві про надання кредиту/кредитний договір №60.18.000219 року зазначено, що ОСОБА_1 (позичальник) згоден з тим, що ця заява про надання кредиту/кредитний договір разом з Правилами, Тарифним планом, умовами банківських Продуктів/Пакетів (що розміщені на сайті банку), є договором приєднання у розумінні ст.634 ЦК України.

Згідно п.6.12.16 публічного договору АТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «КОНКОРД» платіж за договором складається з наступних складових: поточний, рахунок простроченої заборгованості по кредиту, рахунок нарахованих процентів, прострочених нарахованих процентів, а також сплати плат за супроводження несанкціонованої та простроченої заборгованості (комісій), можливої пені і штрафних санкцій.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту, пеня, штрафи нараховуються у розмірі 7,6%+10 грн. на місяць від щоденних залишків простроченої заборгованості по кредиту. Також процентна ставка, яка використовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів встановлена на рівні 84% річних на прострочений платіж по кредиту/нарахованим процентам.

Пунктом 6.11.11 публічного договору визначено, що за несвоєчасне погашення частки одержаного кредиту та/або процентів за користування кредитом у відповідності до кредитного договору, клієнт сплачує банку за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період такого прострочення, від суми простроченої заборгованості по кредиту та/або процентам.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «АКБ «КОНКОРД» станом на 04.10.2022 року становить 87 399,46 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом 50 000,00 грн.; за відсотками 4 832,74 грн.; плати за супроводження простроченої заборгованості 21 151,54 грн.; за розрахунково-касове обслуговування 11 400,00 грн.; санкцій за порушення строків погашення 24,18 грн. Нарахування відсотків здійснено до 28.07.2021 року.

На підтвердження перерахування коштів за договором, позивачем надано виписку за особовим рахунком, а також розписку ОСОБА_1 про отримання платіжної картки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за супроводження простроченої заборгованості в розмірі 21 151,54 грн. та заборгованості за розрахункове касове обслуговування в розмірі 11 400,00 грн., суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Такий висновок, суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає нормам закону та обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що 29.07.2019 року відповідач ОСОБА_1 та позивач АТ «АКБ «КОНКОРД» уклали кредитний договір шляхом підписання заяви про надання кредиту/кредитний договір № 60.18.000219.

Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 50 000,00 грн на платіжну картку із сплатою 35% річних, строком повернення до 28.07.2021 року. Кредитним договором передбачено плату за супроводження несанкціонованої та простроченої заборгованості (комісій) та у разі порушення взятих зобов`язань щодо повернення коштів, нарахування штрафу.

Крім, того, у заяві про надання кредиту/кредитний договір № 60.18.000219 зазначено, що ОСОБА_1 (позичальник) згодна з тим, що ця заява про надання кредиту/кредитний договір разом з правилами, тарифним планом, умовами банківських продуктів/пакетів (що розміщені на сайті банку), є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту, пеня, штрафи нараховуються у розмірі 7,6% + 10,00 грн на місяць від щоденних залишків простроченої заборгованості по кредиту. Процентна ставка, яка використовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів, встановлена на рівні 84% річних на прострочений платіж по кредиту/нарахованим процентам.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 04.10.2022 року заборгованість за кредитним договором, зокрема, складається з: 21 151,54 грн. - за супроводження простроченої заборгованості та 11 400,00 грн. за розрахунково-касове обслуговування.

Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, давши оцінку кожному аргументу, наведеному як у позові, так і у відзиві на позов, правильно застосувавши норми права, які підлягали застосуванню, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині спору про стягнення заборгованості за розрахункове касове обслуговування в розмірі 21 151,54 грн. та заборгованості по оплаті за супроводження простроченої заборгованості в розмірі 11 400,000 грн.

За змістом частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною 3 вказаної вище статті визначено перелік несправедливих умов договору.

А відповідно до частини 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (частина 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16.

Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №708/195/19.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, позичальнику було встановлено плату за супроводження простроченої кредитної заборгованості та за розрахунково-касове обслуговування в певному розмірі, яка в розумінні вищезазначених приписів Закону не залежить від потреби позичальника: тобто позичальник взагалі може не звертатися до банку за отриманням такої дії, однак повинен платити за неї або така дія спрямована на користь банку.

Виходячи з викладеного, пункти правочину щодо встановлення плати за супроводження простроченої кредитної заборгованості та за розрахунково-касове обслуговування є нікчемними в силу закону з моменту його укладення, а отже такими, що не створюють юридичних наслідків для сторін, тому не потребують визнання їх недійсними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір в частині спору про стягнення заборгованості за розрахункове касове обслуговування в розмірі 21 151,54 грн. та заборгованості по оплаті за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості в розмірі 11 400,00 грн, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення в цій частині, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування в оскаржуваній частині не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Акціонерний Комерційний Банк Конкорд в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ АКБ Конкорд Грошової С.В - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: