Справа № 308/5028/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Мацунича М.В.,

за участі секретаря - Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільницький Сергій Михайлович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 червня 2024 року у справі № 308/5028/24 (головуючий суддя Бедьо В.І., повний текст рішення складено 25.06.2024) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в частині вирішення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовної заяви

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав та збільшення розміру стягуваних аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що протягом останніх шести років самостійно займається вихованням та утриманням своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про народження дитини - ОСОБА_3 , її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зазначав, що рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 30.08.2018 шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2021 було визначено місце проживання доньки ОСОБА_3 з позивачем та стягнуто з відповідачки аліменти в розмірі 1300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, які відповідачка не сплачувала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 43437 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам. Позивач вказував, що вихованням дочки займається самостійно, що підтверджується довідкою із студії дитячого розвитку «Амбрела» та заяв сусідів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і бабусі дитини ОСОБА_7 .. Стверджував, що мати дитини жодним чином не бере участі у вихованні та утриманні своєї доньки, не забезпечує її освітою та знаннями, тому вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав. Також просив збільшити розмір аліментів на утримання доньки до 2500 грн. на місяць.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25 червня 2024 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір стягуваних із ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1300 грн. щомісячно на 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відмовлено у задоволенні позову щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Відмовляючи в частині позовної вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, у даній справі відсутні.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.06.2024 в частині стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 було переглянуто апеляційним судом в порядку письмового провадження. 17.09.2024 було ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.06.2024 в частині збільшення розміру стягуваних аліментів - скасовано, в задоволенні позовних вимог про збільшення розміру стягуваних аліментів відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги, позиція інших учасників справи

Позивачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільницький С.М., подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.06.2024 в частині вирішення позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав скасувати та ухвалити нове рішення, яким у цій частині позов задовольнити.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що мати дитини - ОСОБА_2 - ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї донька, матеріальної допомоги для гідного розвитку дитини не надає, участі у вихованні не приймає, не цікавиться духовним, фізичним та соціальним розвитком дитини, не забезпечує її освітою та знаннями, що, відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення її батьківських прав. Позивач, протягом 6 років опікується дитиною самостійно.

У своїх доводах позивач ОСОБА_1 посилається на висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 08.03.2024 №183/17/01-19, яким було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 2013 року народження.

Просить суд не приймати як належні та допустимі докази в справі подані відповідачкою роздруківки із фотокартками та перепискою.

Межі розгляду справи апеляційним судом

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 було переглянуто апеляційним судом в порядку письмового провадження, суд перевіряє законність рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.06.2024 в частині вирішення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25.10.2013, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Воловецького району управління юстиції у Закарпатській області (а.с. 14).

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 30.08.2018 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був укладений 22.06.2013. Цим рішенням ухвалено малолітню доньку сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити проживати разом з матір`ю (а.с.15).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2021 за позовом ОСОБА_1 визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком - ОСОБА_1 - та присуджено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки в розмірі 1300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.16-20).

На заяву ОСОБА_1 органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 08.03.2024 №183/17/01-19 надано висновок, за яким вказаний орган визначив за доцільне, враховуючи інтереси малолітньої ОСОБА_3 , 2013 року народження, позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 , 1989 року народження, відносно малолітньої ОСОБА_3 , 2013 року народження, (а.с. 8-11).

Відповідно до поданої позивачем довідки від 10.01.2024, виданої класним керівником та директором Ужгородської гімназії імені Другетів, дитина сторін - ОСОБА_3 - навчається у 5 класі Ужгородської гімназії імені Другетів Ужгородської міської ради, вихованням дитини батько займається самостійно, він відвідує батьківські збори, допомагає дитині у навчанні (а.с.21).

Зі змісту заяв сусідів позивача дитина ОСОБА_3 проживає з батьком, вихованням дитини батько займається самостійно, а мати дитини участі у вихованні та утриманні не приймає, не забезпечує її освітою та знаннями (а.с.25, 26, 27, 28).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою було подано відзив на позовну заяву, де вона зазначила про те, що вона опікується малолітнім сином від іншого чоловіка, продовжує спілкуватись із дочкою ОСОБА_3 та висловила заперечення щодо позову про позбавлення її батьківських прав та додала роздруківки фотографій (скріншоти) на підтвердження стосунків з дитиною - ОСОБА_8 (а.с.52 - 120).

З відомостей розрахунку заборгованості по аліментам від 18.06.2024 №73881177 вбачається, що за виконавчим листом Ужгородського міськрайонного суду в справі №308/5014/12 в платника ОСОБА_2 станом на 20.06.2024 відсутня заборгованість по сплаті аліментів на дитину ОСОБА_3 , з боржника стягнуто 53602,5 грн (а.с.127).

Застосовані норми права

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), а також вказано, що зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, на яке посилається позивач, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такий висновок зроблено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18).

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

А тому, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Strand Lobben and Others v. Norway» (№ 37283/13) від 10.09.2019 було визначено, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції.

Позбавлення батьківських прав повинно бути наслідком свідомої поведінки батьків (одного з них) щодо виховання дитини, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах, зокрема: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19), від 17 червня 2021 року у справі N 466/9380/17 (провадження N 61-2175св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 309/556/17 (провадження № 61-14124 св 21), від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 (провадження № 61-16697 св 21), від 02 серпня 2022 року справа № 743/269/21, провадження № 61-18133св21.

Мотиви апеляційного суду

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.10.2021 було задоволено позов ОСОБА_1 та визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 2013 року народження з батьком за його місцем проживання (а.с.16-20).

За змістом вказаного рішення вбачається, що такий позов мати дитини ОСОБА_3 визнала та не заперечила проти його задоволення та стягнення аліментів на користь батька дитини.

Зі змісту відзиву до позовної заяви про позбавлення батьківських прав, доданих роздруківок переписки у месенджері та фотографій, що міститься в матеріалах справи (а.с.52-120) вбачається, що мати заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, спілкується з дитиною та бажає продовжувати з нею спілкуватись.

Факт заперечення ОСОБА_2 проти позову про позбавлення її батьківських прав відносно дочки також свідчить про її інтерес до дочки.

У своїй апеляційній скарзі позивач не визнає належними та допустимими докази, подані відповідачкою, оскільки подані нею скріншоти не містять цифрового підпису, який вимагається для електронних документів.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06 червня 2024 року у справі справа N 285/7922/23 (провадження N 61-5538св24) відповідно до положень частин першої-третьої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 76 ЦПК України).

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 100 ЦПК України, у подібних правовідносинах.

Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі N 916/3027/21.

Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала: «якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач визнав, що на поданих відповідачкою скріншотах, зокрема, фотографіях з телефону, зображена відповідачка ОСОБА_9 та її діти, і, зокрема, донька ОСОБА_3 . Повідомлення, відправлені через застосунок-месенджер, дають можливість апеляційному суду встановити авторів цього листування - зокрема, переписка ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3, з якої можна зробити висновок, що така мала місце як за час перебування відповідачки за кордоном, так і в Україні (а.с.75- 120).

Вищезазначеними доказами підтверджуються пояснення відповідачки, про те, що остання спілкувалась із дочкою ОСОБА_3 до виїзду за кордон (а.с.116, дата серпень 2022), та після виїзду за кордон; приїздила в Україну та бачилась із дитиною, зокрема у березні 2023 року (а.с.117-119) та у вересні 2023 року (а.с.112-115).

На спростування вказаних доказів стороною позивача не надано протилежних доказів про те, що відповідачка не була з дочкою та не вела з дитиною переписку.

На доводи позивача про наявність заборгованості по сплаті аліментів, до матеріалів справи відповідачкою подано доказ про відсутність у неї заборгованості по сплаті аліментів станом на 20.06.2024. Вказане підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам (а.с. 128).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Колегія суддів вважає, що твердження апелянта про ухилення відповідачки (матері) від виконання батьківських обов`язків, що проявляється у незабезпеченні дитини освітою, не може прийматись до уваги судом як умисне невиконання матір`ю батьківських обов`язків.

Суд вважає, оскільки дитина сторін - ОСОБА_3 навчається в школі, відвідує додаткові заняття завдяки батькові, з яким проживає разом в Україні, то покладення обов`язку забезпечення освітою на матір дитини, яка проживає окремо від дитини, за межами України, припинились. Разом з тим на матір покладено обов`язок сплачувати аліменти, який вона виконує.

Суд вважає установленим, що неможливість активної участі матері в житті дитини спричинена об`єктивними причинами, такими, як проживання матері окремо від дитини, за межами України, та опіка над малолітньою дитини від іншого чоловіка. Вказане не свідчить про свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо доньки ОСОБА_3.

Натомість встановлено, що відповідачка постійно спілкується із дочкою за допомогою телефонного зв`язку, веде з дочкою переписку через застосунок-месенджер, обмінюється фотографіями. Під час перебування відповідачки на території України зустрічаються та спільно проводять час.

Дослідивши висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради у даній справі від 08.03.2024 (а.с. 8-11), колегією суддів встановлено, що у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 внаслідок самоусунення матері від виконання батьківських обов`язків, органом опіки та піклування виконавчого комітету не зазначено, яким інтересам малолітньої дитини відповідає позбавлення батьківських прав щодо неї її матері. Крім того такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Апеляційний суд враховує, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких мати та батько дитини не дійшли спільного рішення щодо участі відповідача у вихованні дочки. Зокрема, мати, яка проживає за кордоном, своїми діями проявляє власне бажання та намір брати участь у вихованні дочки, спілкуванні з нею. Долучає докази (фотографії), які свідчать про спілкування з донькою під час приїзду матері в Україну; під час перебування за кордоном - спілкуються за допомогою телефонного зв`язку, переписки у месенджері. Заборгованості по сплаті аліментів немає.

Доказів щодо свідомого нехтування відповідачкою своїх батьківських обов`язків позивачем не надано.

Висновки апеляційного суду

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що мати дитини заперечує позбавлення її батьківських прав, постійно спілкується з дитиною та бажає дбати про неї, сплачує аліменти на дитину, визначені судом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Висновки місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ільницький Сергій Михайлович, - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 червня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2024 року.

Головуюча:

Судді: