ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1155/24

Провадження № 22-ц/4820/1877/24

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 677/1155/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 08 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про захист прав споживача та визнаннянедійсними умов кредитного договору.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами поданої заяви, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати недійсними умови Договору про відкриття кредитної лінії № 1241-3453 від 18.07.2023 щодо встановлення процентної ставки у розмірі 3,00% на добу, що становить 1 095% річних відповідно та реальної річної ставки, що становить 1 139 965,00% від суми позики та визнати недійсними умови Договору про відкриття кредитної лінії № 1241-3453 від 18.07.2023 щодо нарахування споживачу штрафних санкцій у вигляді 10% від суми кредиту.

На підтримання заявлених позовних вимог, позивачка зазначала, що між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та нею, 18 липня 2023 року укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1241-3453 в електронному вигляді. Згідно з п.4.10 Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання Позичальником права користування Кредитом за Промо- ставкою та/або Зниженою, та/або Пільговою процентною ставкою). Згідно п.4.13 Договору, реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 1 139 965,00% (один мільйон сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять цілих, нуль сотих відсотки(-ів). Відповідно до п.8.3 Договору, у разі не здійснення сплати процентів за користування кредитом у визначені цим Договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми кредиту. Сукупна сума неустойки, нарахованої за порушення зобов`язань позичальником на підставі цього пункту Договору, не може перевищувати половини кредиту (50% суми Кредиту), одержаного Позичальником за цим Договором.

Позивачка не погоджувалася із вказаними умовами кредитного договору та вважала їх несправедливими відносно позичальника, при цьому посилалася на ч 3 ст 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вони суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, та підлягають визнанню недійними.

Крім того, зазначала, що умови кредитного договору про нарахування штрафних санкцій також підлягають визнанню недійсними, оскільки згідно підпункту 11, пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-ІХ розділ ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено новим пунктом 61 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем».

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 08 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Пушкарьов О.О. не погодилися з такою ухвалою суду подали апеляційну скаргу, вважають висновки суду першої інстанції незаконними і необґрунтованими. Представник апелянти, вказує, що між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 18 липня 2023 року було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1241-3453 в електронному вигляді. На підставі цього договору позичальниця отримала кредитні кошти у розмірі 14400 грн на 300 днів, заявлений строк 14 днів, стандартна процентна ставка 3% в день. За розрахунком ТзОВ «Укр Кредит Фінанс», внаслідок невиконання умов договору у позивачки виникла заборгованість у розмірі 144000 грн. Тобто згідно із розрахунку товариства прострочена заборгованість за нарахованими відсотками у десять разів перевищує тіло кредиту, тому умови кредитного договору щодо нарахування відсотків є несправедливими розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Представник апелянтки вказує, що ОСОБА_1 має належним чином виконувати взятті на себе зобов`язання, проте враховуючи очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум процентів за користування кредитними коштами, такі пункти договору мають бути визнані судом недійсними. Судом не прийнято до уваги, що предметом укладеного кредитного договору, є сума кредиту 14 400 грн та 6048 грн процентів за користування кредитними коштами, термін повернення кредитних коштів складає 14 календарних днів, тобто до 31 липня 2023 року. А пунктом 4.8 Договору вже визначено строк кредитування 300 днів до 13 травня 2024 року, крім того пункт 4.14 Договору, вже визначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування становить 144 000 гривень та включає в себе суму кредиту, проценти за користування кредитом. Представник апелянта вказує, що при нарахуванні кредитної заборгованості кредитодавець мав би виходить із погоджених умов, а саме строку кредитування 14 днів та відповідної ціни кредиту 14 400 грн, які первинно були погоджені між сторонами. Також суд не прийняв до уваги, що кредитний договір було укладено 18 липня 2023 року, а після вступу в силу підпункту 11, пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ розділ ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено новим пунктом 61, яким встановити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем, тому з урахуванням цього пункту, пункт 8.3 договору суперечить положенням чинного законодавства і має бути визнаний судом недійсним.

Тому, ОСОБА_1 та її представник - адвокат Пушкарьов О.О., просять скасувати рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 08 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» - адвокат Кодь В.О. подав відзив на апеляційну скаргу, вказує, що позивачка та її представник не заперечують факту звернення до товариства і отримання кредитних коштів, а також обов`язку повернути кредит. Обставини які б свідчили, що відповідач надав позивачу неправдиву інформацію про розмір процентів та порядок їх сплати, приховав щоденну та реальну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту в ході розгляду справи здобуто не було. Отже вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, визначено ст. 627 ЦК України. Тому посилання апелянтки на п 5 ч 3 ст 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковими, оскільки зазначена норма законодавства стосується прав кредитора отримати компенсацію за порушення зобов`язань щ боку споживача, а в даному випадку мова йде про відповідальність споживача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання , яка не є сталою величиною, так як розраховується з урахуванням тривалості наявного прострочення, яке може бути недостатньою підставою для висновків про такий розмір коштів, що має сплатити позичальник, який перевищить 50% суми отриманого кредиту. Позивачка, підписуючи договір, була ознайомлена з його умовами, відповідно розуміла їх зміст та розмір процентів. Що стосується посилань позивачки на підпункту 11, пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ розділ ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено новим пунктом 61, яким встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем, в даному випадку не може бути застосованим, оскільки позикодавцем жодних штрафних санкції нараховано не було.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, 18 липня 2023 року між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_2 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1241-3453, за умовами якого ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» надало відповідачці кредит у розмірі 14 400 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити нараховані відсотки відповідно до умов кредитного договору.

Дата видачі кредиту 18 липня 2023 року.

Базовий період користування коштами складає 14 днів, останній календарний день першого базового періоду 31 липня 2023 року.

Згідно з п. 4.10 Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання Позичальником права користування Кредитом за Промо- ставкою та/або Зниженою, та/або Пільговою процентною ставкою).

Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (п.4.12 Договору).

Згідно п.4.13 Договору, реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 1 139 965,00% (один мільйон сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять цілих, нуль сотих відсотки(-ів).

Відповідно до п.8.3 Договору, у разі не здійснення сплати процентів за користування кредитом у визначені цим Договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми кредиту. Сукупна сума неустойки, нарахованої за порушення зобов`язань позичальником на підставі цього пункту Договору, не може перевищувати половини кредиту (50% суми Кредиту), одержаного Позичальником за цим Договором.

Орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування становить 144 000 гривень та включає в себе суму кредиту, проценти за користування кредитом.

27 грудня 2023 року, у зв`язку із реєстрацією шлюбу з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними умов кредитного договору, позивачка посилалася, що згідно із розрахунку товариства прострочена заборгованість за нарахованими відсотками у десять разів перевищує тіло кредиту, тому умови кредитного договору щодо нарахування відсотків є несправедливими розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 та ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» 18 липня 2023 року було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1241-3453 продукту «CREDOS», згідно якого позивачка отримала кредитні кошти у розмірі 14 400 грн.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що він містить персональні дані позивача, зокрема, її паспортні дані, номер картки платника податків, а також номер особистого електронного платіжного засобу, на який перераховуватимуться грошові кошти. Крім того, зазначені відомості про сторін договору, розмір суми кредиту, процентну ставку за кожен день та річну, строк кредитування, відповідальність за порушення умов договору, зазначено, що клієнту надається фінансова послуга, а саме у вигляді відкритої кредитної лінії для позичальника на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб.

Вказаний договір підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором А 6611, також нею засвідчено, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору; якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, потреби у послугах. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що спірний кредитний договір підписаний фінансовою установою та ОСОБА_1 , які в момент його укладення досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, позикодавець надав позичальнику всю необхідну інформацію, яка передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу, тому суд першої інстанції правильно застосували положення статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», статей 626-628 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсним умов кредитного договору укладеного між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому чи його окремих положень, зокрема не спростовано, що під час укладення договору про надання споживчого кредиту позичальник діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови, а також отримала кредитні кошти і протягом певного часу виконувала умови кредитного договору.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсними умов кредитного договору з огляду на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, про неправомірність рішення суду першої з посиланням на норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» слід відхилити, такі доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично зводяться до обґрунтувань апеляційної скарги тими ж обставинами, що і у позовній заяві, яким надана належна правова оцінка судом першої та апеляційної інстанцій.

Що стосується посилань ОСОБА_1 на підпункту 11, пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ розділ ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено новим пунктом 61, яким встановити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем, тому з урахуванням цього пункту, пункт 8.3 договору суперечить положенням чинного законодавства і має бути визнаний судом недійсним, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Відповідно до п.8.3 Договору, у разі не здійснення сплати процентів за користування кредитом у визначені цим Договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми кредиту. Сукупна сума неустойки, нарахованої за порушення зобов`язань позичальником на підставі цього пункту Договору, не може перевищувати половини кредиту (50% суми Кредиту), одержаного Позичальником за цим Договором.

Згідно з частиною другою статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штраф є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення штраф відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення - є мірою відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Встановлення штрафу у договорі є санкцією за невиконання стороною своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним між позивачем і фінансовою установою.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Таким чином, стягнення штрафу як одного із видів неустойки може мати місце у випадку прострочення виконання зобов`язання, однак не може застосовуватися до часу відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року в справі № 623/2936/19.

Отже, набранням чинності, підпункту 11, пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ розділ ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» не може бути підставою для визнання вказаного пункту кредитного договору недійсним, оскільки дана норма закону є тимчасовим обмеженням, діє на певний період часу і позикодавець при нарахуванні кредитної заборгованості повинен приймати її до уваги і у разі нарахування штрафних санкції у визначений законом строк є підставою для оскарження розміру кредитної заборгованості з вказаних підстав, а не для визнання такого пункту договору щодо застосування штрафних санкцій недійсним.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що у випадку не погодження з умовами кредитного договору, які були доведені до відома ОСОБА_1 ще до його укладення, остання не була позбавлена можливості відмовитися від отриманої пропозиції та звернутися до іншої фінансової установи для отримання кредитних коштів.

Відтак, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 08 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонов