Справа 359/6121/24
Провадження 2-н/359/691/2024

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Чирка С.С., перевіривши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з вказаною заявою: просить видати судовий наказ про стягнення з боржника заборгованість з оплати послуг за спожитий природний газ, у розмірі 24 075,50 грн. та сплачений судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Судом у відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України був зроблений запит для перевірки місця реєстрації боржника.

З відповіді № 635576 від 11.06.2024 року з Єдиного демографічного реєстру слідує, що ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на це суддя вважає, що пред`явлена товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заява про видачу судового наказу підсудна Дніпровському районному суду м.Києва.

Згідно з ч. 8 ст. 165 ЦПК якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на розгляд його справи судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах "Верітас проти України" та "Сокуренко та Стригун проти України", суд не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд кон-кретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Встановлено, що заява про видачу судового наказу, пред`явлена товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» не підсудна Бориспільському міськрайонному суду. Розгляд вказаної заяви буде перевищенням Бориспільським міськрайонним судом повноважень, визначених ЦПК України, та прямим порушенням права боржника на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на це суддя вважає, що заяву про видачу судового наказу належить передати на розгляд Дніпровському районному суду м. Києва. (вулиця Пластова, 3, Київ, 02105).

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 258, ст. 260 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за спожитий природний газ, передати на розгляд Дніпровському районному суду м. Києва (вулиця Пластова, 3, Київ, 02105).

Ухвала судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її постановлення.

Суддя: Чирка С.С.