Справа №487/4994/24
Провадження №2/487/2203/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Афоніна С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої - особи Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 про скасування арештів, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Ксенжик К.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третьої - особи Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 про скасування обтяжень у вигляді арешту на нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження, накладеного постановами державних виконавців Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції .

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.07.2013 стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №08/09/2007/840 К-2053 від 14.09.2007 в розмірі 31341,34 доларів США, що еквівалентно 250511,37 грн. На виконання рішення суду 08.11.2013 видані виконавчі листи, які направлені на примусове виконання до Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.06.2015 стягнуто з ОСОБА_1 ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №08/02/2007/840 К-106 від 28.02.2007 в розмірі 26418,90 доларів США, що еквівалентно 324888,90 грн.

В подальшому виконавчі листи були передані на виконання до Заводського ВДВС.

Крім того, 14.06.2019 на електронних торгах ПАТ КБ «Надра» продало право вимоги за вищевказаними кредитними договорами переможцю торгів ОСОБА_2 та з останньою було укладеного 04.07.2019 договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитними договорами №08/09/2007/840 К-2053 від 14.09.2007 із забезпеченням квартири та №08/02/2007/840 К-106 від 28.02.2007 із забезпеченням авто.

Ухвалою від 10.11.2021 Ленінського районного суду м. Миколаєва було замінено стягувача у виконавчому листі №489/2017/13-ц, виданого 08.11.2013 з ПАТ КБ «Надра» на ОСОБА_2 , новому стягувачу боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виплатили свої боргові зобов`язання та стягував претензій не має.

Проте з інформаційної довідки відносно ОСОБА_1 стало відомо, що існують обтяження, пов`язані з виконанням судового рішення, накладені постановами державного виконавця Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції про арешт всього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження №6085228 від 13.09.2012, №4179118 від 08.01.2014, відмітка про перенесення запису про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно №6085156 від 20.06.2014.

Також існують обтяження пов`язані з виконанням судового рішення накладені постановами державного виконавця Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції про арешт всього нерухомого майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження.

Проте, згідно повідомлення Інгульского ВДВС у м. Миколаєві відповідно до автоматизованої системи ВП на виконанні у відділу не перебуває жодного виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_1 , а виконавчі провадження в яких накладено арешт та заборона на відчуження закінчені та знищені.

Посилаючись на вимоги Закону України «Про виконавче провадження», ст. 321, 391 ЦК України, вважає, що вказані арешти на майно ОСОБА_1 порушує право останнього на мирне володіння своїм майном , тому просив про скасування вказаних обтяжень.

Дослідивши матеріали позовної заяви, приходжу до наступного висновку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах,у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, з позову та доданих до нього матеріалів вбачається, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Суд зауважує, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Одночасно, позивачу роз`яснюється право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця (статті 447, 448 ЦПК України), якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено його права.

Керуючись ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкриті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої - особи Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 про скасування арештів - відмовити.

Роз`яснити право позивача звернутись до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в порядку ст.ст. 447-449 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєві протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.М. Афоніна