Номер провадження: 22-ц/813/4925/24
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зейналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Шенцевої О.П. 09 лютого 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб з ОСОБА_4 , зареєстрований 30 жовтня 2018 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що був зроблений актовий запис № 2227, а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Шлюб, зареєстрований 30 жовтня 2018 року Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що був зроблений актовий запис № 2227, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , було розірвано. Дитину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 01 жовтня 2020 року, та до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 (яка не приймала участі у розгляді справи) просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_4 є ще двоє дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які народилися ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю яких є ОСОБА_1 .

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції порушило права неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рівень життя, достатній для їх всебічного розвитку, а також порушило рівність прав дітей, народжених від різних матерів, на однакове утримання від батька.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог позову про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини до апеляційного суду не оскаржувалось, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 підлягає закриттю, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 1 ст. 27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 2 ст. 51 Конституції України та статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Крім того, Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до ст. 181 СК України.

Згідно ст. ст. 181, 183 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частина 1 ст. 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Отже, виходячи з матеріалів справи, з огляду на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, суд першої інстанції вважав обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення аліментів, та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, та до досягнення ОСОБА_5 повноліття.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2021 року, представник ОСОБА_1 посилалась на те, що у ОСОБА_4 є ще двоє дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які народилися ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю яких є ОСОБА_1 . На думку апелянта, оскаржуване судове рішення порушує права неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рівень життя, достатній для їх всебічного розвитку, а також порушило рівність прав дітей, народжених від різних матерів, на однакове утримання від батька.

Однак, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не є учасником спірних сімейних правовідносин, не є платником/отримувачем аліментів у даній справі, а відтак, права, свободи, інтереси і обов`язки апелянта у цій справі судом не розглядалися та не вирішувались.

Також колегія суддів звертає увагу представника ОСОБА_1 на те, що у разі, якщо вона вважає, що рівень аліментів, який ОСОБА_4 сплачує на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , є недостатнім для їх всебічного розвитку, то вказане питання має вирішуватись шляхом подання відповідного позову щодо стягнення аліментів/збільшення розміру аліментів/стягнення додаткових витрат до батька дітей - ОСОБА_8 .

Крім того, відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнав, та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2021 року у вказаній частині не оскаржував, що свідчить про згоду платника аліментів із визначеним судом їх розміром.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів порушення її прав та інтересів рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2021 року, а відтак, право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у ОСОБА_1 відсутнє, та вказані обставини є підставою для закриття апеляційного провадження за скаргою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом, жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

На підставі вказаного, колегія суддів доходить до висновку про те, що оскільки оскаржуваним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2021 року права та обов`язки апелянта ОСОБА_1 не вирішувались, то апеляційне провадження за її апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись ст. 367, п.3 ч.1 ст. 362, ст. 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 16 липня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе