Справа № 755/6683/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/379/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Грегуля О.В., у цивільній справі № 755/6683/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Зазначив, що 14 квітня 2019 року ОСОБА_1 взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 3 000,00 доларів США строком до 15 жовтня 2020 року. Посилаючись на неналежне виконання договірних зобов`язань за розпискою, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 3232,40 доларів США, що еквівалентно 121 283,40 грн., з яких: 3 000,00 доларів США - сума позики, що еквівалентно 112 560,10 грн., 232,5 доларів США - три відсотки річних, що еквівалентно 8 723,40 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто за розпискою від 14 квітня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 232,40 доларів США, що еквівалентно 121 283,40 грн. позики і трьох процентів річних та 1 212,83 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 . Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не перевірив наявність у позивача оригіналу розписки від 14 квітня 2019 року, а також не з`ясував чи надходили на рахунки позивача кошти на виконання вказаного договору позики. Зазначає, що, оскільки він не був повідомлений про розгляд справи, він не зміг подати суду квитанції про перерахування на рахунок позивача коштів на загальну суму 46 969,00 грн. Крім того, він особисто передав позивачу в рахунок погашення боргу 50 000,00 грн. Таким чином, він повністю виконав свої зобов`язання за договором позики від 14 квітня 2019 року. Крім того, він є військовослужбовцем, учасником бойових дій, а тому, з урахуванням п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у суд були відсутні підстави для стягнення з нього трьох відсотків річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до розписки від 14 квітня 2019 року ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 у борг кошти в розмірі 3 000,00 доларів США, та зобов`язався щомісяця з 01 по 05 число перераховувати 90 доларів США на карту Ощадбанку НОМЕР_1 , суму боргу 3 000,00 доларів США зобов`язався повернути 15 жовтня 2020 року (а.с. 7).

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаною розпискою, ОСОБА_2 порушив перед судом питання про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 3 000,00 доларів США, що еквівалентно 112 560,10 грн., та трьох відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за 31 місяць в розмірі 232,5 доларів США, що еквівалентно 8 723,40 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнув з ОСОБА_1 вказану заборгованість.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Так, відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 надав суду копію розписки ОСОБА_1 від 14 квітня 2019 року, в якій останній підтвердив те, що він взяв у ОСОБА_2 у борг суму коштів в розмірі 3 000,00 доларів США, які він зобов`язався повернути 15 жовтня 2020 року.

Суду першої інстанції не було надано доказів на спростування або виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним договором позики.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором в розмірі 3 000,00 доларів США, що еквівалентно 112 560,10 грн.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції не перевірив наявність у позивача оригіналу вказаної розписки, оскільки жоден з учасників не заявляв клопотання про огляд оригіналу розписки.

ОСОБА_1 не оспорював написання ним вказаної розписки і в суді апеляційної інстанції. Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач посилався на те, що ним було повернуто позику за вказаною розписко, що вказує на визнання ним зобов`язань.

Також, колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що ним було повернуто суму позики позивачеві у повному обсязі.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 було долучено дублікати квитанцій АТ КБ «Приватбанк» про перерахування ним коштів на рахунок НОМЕР_2 , із зазначенням одержувача ОСОБА_2 від 19 травня 2022 року на суму 8 768,88 грн., чотири дублікати квитанцій від 04 грудня 2021 року на суму 2 800,00 грн., на суму 10 000,00 грн., на суму 6 000,00 грн., на суму 5 000,00 грн., три дублікати квитанцій від 23 червня 2022 року на суму 4 800,00 грн., на суму 4 800,00 грн. та на суму 4 800,00 грн.

Водночас, у призначенні платежу у вказаних квитанціях зазначено поповнення рахунку та переказ власних коштів, а не повернення позики. До апеляційної скарги не було долучено доказів, що рахунок НОМЕР_2 належить саме ОСОБА_2 . Клопотання про витребування відповідних доказів у АТ КБ «Приватбанк» відповідач не заявляв.

У зв`язку з цим у колегії суддів відсутні достатні підстави для висновку про те, що вказані дублікати квитанцій підтверджують повернення позики відповідачем за розпискою від 14 квітня 2019 року.

Також, відповідачем не було надано суду доказів на підтвердження особистої передачі коштів ОСОБА_2 .

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 трьох відсотків річних в розмірі 232,5 доларів США, що еквівалентно 8 723,40 грн.

Заперечуючи проти вказаних вимог, ОСОБА_1 посилався на положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка визначає, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

ОСОБА_1 надав суду копію військового квитка та посвідчення учасника бойових дій.

Проте, надані ним документи не є документами, які підтверджують, що він брав або бере участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України.

Водночас, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 три відсотки річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 232,5 доларів США, що еквівалентно 8 723,40 грн., які він обрахував за 31 місяць, що суперечить положенням вказаної норми.

Відповідно, з урахуванням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягало стягненню три відсотки річних за період з 16 жовтня 2020 року по 23 лютого 2022 року, що за розрахунком апеляційного суду становить 122,25 доларів США, що за курсом, зазначеним позивачем, еквівалентно 4 586,82 грн.

Всього, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягали стягненню заборгованість за договором позики від 14 квітня 2019 року в розмірі 3 000,00 доларів США, що еквівалентно 112 560,10 грн., та три відсотки річних в розмірі 122,25 доларів США, що еквівалентно 4 586,82 грн.

Таким чином, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року підлягає зміні в частині визначення грошової суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Відповідно, підлягає зміні рішення суду першої інстанції і в частині розподілу судових витрат.

Згідно з ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог (позов підлягає задоволенню на 93%) ОСОБА_2 має право на відшкодування 1 127,93 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (1 212,83 грн. х 93%). ОСОБА_1 має право на відшкодування за рахунок позивача 127,35 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги (1 819,24 грн. х 7%). Відтак, внаслідок взаємозарахування з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1 000,58 грн. судового збору.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року змінити в частині визначення грошової суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , та в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 14 квітня 2019 року в розмірі 3 000,00 доларів США, що еквівалентно 112 560,10 грн., та три відсотки річних в розмірі 122,25 доларів США, що еквівалентно 4 586,82 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 000,58 грн. судового збору.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді