Дата документу 02.07.2024 Справа № 334/5256/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5256/21 Головуючий у І інстанції: Філіпова І.М.
Провадження № 22-з/807/78/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
02 липня 2024 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого: Полякова О.З.,
суддів: Кочеткової І.В.,
секретар: Бєлова А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Антонова Євгена Малековича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, про визнання іпотечного договору недійсним,-
В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2021 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І., про визнання іпотечного договору недійсним.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2023 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подалаапеляційну скаргу.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.03.2024 вказану апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2023 року залишено без змін.

Постановою колегії суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2023 року залишено без змін.

24.04.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Антонов Є.М. засобами поштового зв`язку направив до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що у своєму відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн. Оскільки судове засідання 26.03.2024 проводилось в режимі відео конференції, і зв`язок неодноразово обривався, ОСОБА_1 та його представник - адвокат Антонов Є.М. не почули повністю резолютивну частину постанови. Пізніше з ЄДРСР заявникові стало відомо про відмову в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , однак під час розгляду справи апеляційний суд не вирішив питання про судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн.

27.06.2024 до апеляційного суду надійшли запереченняпредставника ОСОБА_2 - адвоката Аворник Л.В. на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій вона наголошує на тому, що заяву про ухвалення додаткового рішення разом з доказами витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу подано з порушенням строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Суму витрат на правову допомогу відповідача позивач вважає завищеною, такою, що не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт. Крім того, на думку позивача, оскільки вона звільнена від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», оскільки вона діє від імені та в інтересах неповнолітніх дітей, тому вона звільнена від сплати інших судових витрат. Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_2 - адвоката Аворник Л.В. просить відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Антонова Є.М. про стягнення з неї витрат на правову допомогу відповідача.

У судовому засіданні адвокат позивача Аворник Л.В. заперечувала проти задоволення заяви, наполягала на відмові у стягненні витрат ОСОБА_1 на правову допомогу.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Антонов Є.М. наполягав на задоволенні заяви у повному обсязі.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення заяви з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у частинах п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відповідний правовий висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

У постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 821/227/17 викладено правовий висновок про те, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

У постанові від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

То ж домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 706/199/22 (провадження № 61-9325ск22).

Так, в обґрунтування розміру витрат на правову допомогу до відзиву на апеляційну скаргу заявник надав до апеляційного суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (т. 2 а.с. 197), відповідно до якого орієнтовні витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з розглядом справи в Запорізькому апеляційному суді складатимуть 33000 грн, а саме: аналіз та розробка правової позиції клієнта - 2 год. - 6000 грн; складання відзиву на апеляційну скаргу - 2 год. - 24000 грн; участь у судовому засіданні - 1 год. - 3000 грн. Також надано Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 21.03.2024 (т. 2 а.с. 198), складеного адвокатом Антоновим Є.М. та ОСОБА_1 на виконання договору про надання правової допомоги від 31.08.2021 про те, що виконавець виконав, а клієнт прийняв такі роботи (послуги): аналіз та розробка правової позиції клієнта - 2 год. - 6000 грн; складання відзиву на апеляційну скаргу - 2 год. - 24000 грн. Загальна сума виконаних робіт (наданих послуг) складає 30000 грн. Також заявник надав Рахунок від 21.03.2024 до договору про надання правової допомоги з переліком послуг, аналогічним з Актом виконаних робіт, на загальну суму 30000 грн.

Крім того, матеріали справи місять копію ордера на надання правничої (правової) допомоги Серії АЕ № 1266904 від 21.03.2024 (т. 2 а.с. 200) та договір про надання правової допомоги від 31.08.2021 (т. 1, а.с. 85), укладеного ОСОБА_1 та адвокатом Антоновим Є.М.

Так, предметом цього договору є надання правової (юридичної) допомоги для захисту в разі порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод та законних інтересів клієнта: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення та подання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, захист прав, свобод і законних інтересів у кримінальному провадженні, з будь-яких питань, які могли би бути пов`язані з клієнтом, незалежно від його процесуального статусу в них (потерпілий, затриманий, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, свідок), юридичне супроводження в усіх правоохоронних органах; представництво інтересів у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального судочинства, а також в інших державних органах місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, перед фізичними та юридичними особами, незалежно від форм їх власності; представляти інтереси клієнта під час проведення будь-яких, передбачених чинним законодавством України, заходів контролю (планові, позапланові, фактичні перевірки державних органів); захист корпоративних прав клієнта, інша правова допомога за погодженням сторін.

Згідно з пунктом 3 договору за надану правову допомогу клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду за домовленістю)

У рахунку від 21.03.2024 до договору про надання правової допомоги, виконавцем зазначено Антонова Є.М. , платником - ОСОБА_1 . Загальна сума виконаних робіт складає 30000 грн.

Таким чином, у тексті договору та рахунку відсутні будь-які посилання на те, що правнича допомога надавалась адвокатом саме у справі № 334/5256/21. При цьому слід наголосити, що не можуть бути покладені на позивача витрати на правову допомогу, надані в інших судових справах або за представлення інтересів особи в інших органах, організаціях та установах, що не пов`язані з розглядом справи № 334/5256/21.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу в апеляційному суді, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги від 31.08.2021, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 21.03.2024, участь адвоката в судовому засіданні в режимі відео конференції, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що визначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційному суді в сумі 30000 грн є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та необхідними в контексті обставин цієї справи.

Враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом відповідача послуг під час розгляду справи в апеляційному суді та їх характер, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у цій справі під час розгляду апеляційної скарги, в сумі 5000 грн.

Визначаючи сукупний розмір сплачених відповідачем витрат на правову допомогу, який підлягає їй відшкодуванню позивачем, колегія суддів, застосовуючи вищенаведені правові позиції Верховного Суду та рішень ЄСПЛ, щодо реальності (дійсності та необхідності) витрат на правничу допомогу, а також враховуючи клопотання позивача про зменшення витрат на правову допомогу, дійшла висновку, що компенсації підлягають 5000 грн (складання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки доводи апеляційної скарги повторюють доводи позовної заяви, на яку вже було подано відзив до суду першої інстанції, - 4000 грн + участь представника у судовому засіданні - 1000 грн), що і підлягає стягненню із позивача на користь відповідача.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, вважає за можливе частково задовольнити заяву представника відповідача у цій справі та ухвалити додаткове рішення про відшкодування судових витрат, а саме - витрат на правову допомогу, яких зазнав відповідач під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 5000 грн, які належить стягнути з позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 270, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И ЛА :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Антонова Євгена Малековича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, про визнання іпотечного договору недійсним - задовольнити частково.

Прийняти у цій справі додаткову постанову про стягнення судових витрат, яких зазнав відповідач на правову допомогу під час розгляду справи в апеляційному суді.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на правову допомогу під час розгляду справи в апеляційному судів розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст додаткової постанови складено 08 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: