Справа № 686/4109/24
Провадження № 2/686/2565/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м.Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Чевилюк З.А.

за участі секретаря - Козубович А.Т.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Лісовогринівецької сільської ради про встановлення факту перебування на утриманні, визнання права на земельну частку(пай) в порядку спадкування-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з 06 лютого 1998 року по 07 липня 2000 року, та визнанні права на земельну частку(пай) за сертифікатом серії ХМ №0333096 від 08.04.1997 року, розміром 3,26 в умовних кадастрових гектарах на території КСП «Шпичинці» село Шпичинці Хмельницького району, Хмельницької області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Спадкова справа на ОСОБА_3 не відкривалась. Спадкоємці за заповітом після смерті ОСОБА_3 відсутні.

Позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 в порядку передбаченому ст.531 ЦК України, як особа, що перебувала на утриманні померлої ОСОБА_3 не менше одного року до її смерті. ОСОБА_3 була одинокою, чоловік загинув на війні, дочка померла під час голодомору. ОСОБА_3 була досить забезпеченою людиною, вона отримувала державну пенсію за загиблого чоловіка, працювала в колгоспі, мала колгоспний стаж.

06 лютого 1998 року ОСОБА_3 подарувала позивачу будинок за АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 06.02.1998 року, посвідчений державним нотаріусом Дембіцькою І.М. Хмельницької районної державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №2-454.

За відсутності родичів ОСОБА_3 вважала позивача рідною та близькою людиною, матеріально постійно допомагала. Позивач хворіла, немала змоги працювати. В 1990-х роках були високі інфляційні процеси, неможливо було влаштуватись на роботу. Позивач немала коштів на придбання ліків.. ОСОБА_3 купувала позивачу все необхідне і так було постійне. Чоловік позивача також не мав постійного доходу, не міг працевлаштуватись. Сім`я не мала доходу.

Після оформлення договору дарування житлового будинку, ОСОБА_3 продовжила проживати в цьому будинку.

Позивач допомагала ОСОБА_3 по господарству, доглядала її, оскільки вона була в такому віці, що потребувала сторонньої допомоги.

Фактично сім`я позивача та позивач перебували на утриманні ОСОБА_3 з часу укладення договору дарування(з 06.02.1998 року) по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто 2р.4 міс.

Окрім будинку, який позивачу подарувала ОСОБА_3 , позивач мала ще один будинок, в якому проживала її сім`я.

Позивач здійснила поховання ОСОБА_3 , провела поминальні обіди та доглядає за могилою. Все майно ОСОБА_3 залишилось в належному будинку, подарованому позивачу, яке вона прийняла після її смерті.

Позивач фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки продовжувала користуватись майном померлої, яке залишилось в будинку, продовжувала обробляти земельну ділянку біля будинку, здійснює ремонтні роботи в будинковолодінні, вступила в управління та розпорядження спадковим майном.

Пенсія ОСОБА_3 була єдиним джерелом засобів до існування для позивача в період з лютого 1998 року по день смерті.

Встановлення факту перебування на утриманні померлої ОСОБА_3 дасть позивачу можливість оформити спадкові права на земельну частку(пай) на землях КСП «Шпиченці» розміром 3,26 ум.к.га, право на яку ОСОБА_3 підтверджується сертифікатом на право на земельну частку(пай) серії ХМ №0333096 від 08.04.1997 року, що був випадково знайдений позивачем в січні 2024 року на горищі в будинку.

Відсутність заведеної спадкової справи є перешкодою для оформлення спадщини через нотаріальну контору. Земельна ділянка за цим сертифікатом у разі її не оформлення може бути віднесена до відумерлої спадщини та відповідно перейти до сільської ради.

Вказані вище обставини обумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та наполягала на його задоволені. Підтвердила, що їй невідомо про інвалідність довірительки, її чоловіка. Відповідач подав заяву про розгляд справи за відсутності; у вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили здійснення позивачем догляду та поховання щодо ОСОБА_3 . ОСОБА_3 отримувала пенсію, про розмір якої свідкам невідомо, яку віддавала позивачу.

Заслухавши учасників дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому кредитор вправі обрати спосіб захисту, що наданий йому законом, на власний розсуд.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні, можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається па підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення і земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай), свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до Цивільного кодексу, 1963 року, в редакції чинній на дату відкриття спадщини, передбачено спадкоємство за законом та заповітом. (ст.524 ЦК). За законом передбачено дві черги спадкоємства.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках частках, діти(в тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належать також дитина померлого, яка народилась після смерті. Онуки і правнуки спадкоємця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю(ст.529 ЦК). При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують в рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері(друга черга). (ст.530 ЦК).

Діючою на час виникнення правовідносин ст.549 ЦК України, 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Пр наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.(ст.531 ЦК).

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду(ст.263 ЦПК).

Верховний Суд підкреслив у Постанові від 13.01.2021 року у справі № 592/17552/18 , що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Також ВС зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується копією паспортного документу.

ОСОБА_2 отримує пенсію за віком та є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, виданого 06.09.2012 року.

Позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 24.3.1974 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ОСОБА_3 не перебувала у родинних стосунках з позивачем; була одинокою.

06 лютого 1998 року ОСОБА_3 подарувала позивачу будинок за АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 06.02.1998 року, посвідчений державним нотаріусом Дембіцькою І.М. Хмельницької районної державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №2-454.

Крім того, померла ОСОБА_3 мала право на земельну частку(пай) на землях КСП «Шпиченці» розміром 3,26 ум.к.га, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку(пай) серії ХМ №0333096 від 08.04.1997 року, що був, за твердженням позивача, випадково знайдений позивачем в січні 2024 року на горищі в будинку.

Зі слів представника позивача, матеріалів позову, позивач здійснювала догляд за ОСОБА_3 , організовувала поховання.

За інформацією нотаріальної контори спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась.

За довідкою відповідача позивач фактично вступила в управління та розпорядження спадковим майном після смерті ОСОБА_3 .

Органами Пенсійного Фонду України суду не представлено будь-яких відомостей щодо розміру пенсійних виплат, які отримувала померла ОСОБА_3 за життя.

Суду не представлено інформацію про інвалідність позивача, її чоловіка, непрацездатність в період з 1998 року по 2000 рік, хворобу позивача, її чоловіка, інші причини, що перешкоджали їм працевлаштуватись.

В ході судового не здобуто судом доказів та не представлено підтверджуючих документів щодо доходів позивача та її родини чи їх відсутності. Також не доведено належними та допустимими доказами інформацію про пенсійні виплати померлої, які б надали можливість прийти суду до висновків про здатність доходів ОСОБА_3 забезпечити утримання позивача та її родини.

Зважаючи на викладене, в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт про встановлення якого просить позивач, а саме перебування на утриманні ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 з 06 лютого 1998 року по 07 липня 2000 року. А відтак, у суду відсутні підстави для визнання права на земельну частку(пай) за сертифікатом серії ХМ №0333096 від 08.04.1997 року, розміром 3,26 в умовних кадастрових гектарах на території КСП «Шпичинці» село Шпичинці Хмельницького району, Хмельницької області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 за позивачем.

Керуючись ст.ст.328, 331, 392, Цивільного кодексу України, ст.ст.529-549 ЦК, 1963р.,ст.ст.4,5,10,11,12,13, 81,259,263,264,354 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_2 до Лісовогринівецької сільської ради про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 з 06 лютого 1998 року по 07 липня 2000 року, та визнанні права на земельну частку(пай) за сертифікатом серії ХМ №0333096 від 08.04.1997 року, розміром 3,26 в умовних кадастрових гектарах на території КСП «Шпичинці» село Шпичинці Хмельницького району, Хмельницької області в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1.

Відповідач:Лісовогринівецька сільська рада, с.Лісові Гринівці, Хмельницький район, вул.Хмельницька 29.

Повний текст рішення виготовлено 3 липня 2024 року.

Суддя З.А.Чевилюк