УХВАЛА

04 липня 2024 року

м. Київ

справа № 203/1210/23

провадження № 61-9369ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на постанову Дніпровського апеляційного суду від29 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання кредитних зобов`язань виконаними, визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги та звільнення майна з-під застави,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про визнання кредитних зобов`язань виконаними, визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги та звільнення майна з-під застави.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня

2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, ОСОБА_1 повторно не з`явилася в судове засідання. Звернувшись до суду з позовом 02 березня 2023 року, позивачка протягом

7 місяців не з`являлася у судові засідання, не надаючи доказів на підтвердження

поважності причин неявки. За таких обставин суд першої інстанції позов залишив без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від29 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2024 року, апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність у матеріалах справи доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, оскільки в матеріалах справи містяться лише судові повістки, складені секретарем судових засідань, та судові повістки сторонам, які виготовлені в автоматизованій системі документообігу суду Д-3. Також судом першої інстанції не взято до уваги неодноразове подання позивачкою клопотань про перенесення розгляду справи із зазначенням причин такого перенесення, застосовано формальний підхід до оцінки наданих ОСОБА_1 медичних документів, виїзду її за кордон

на тривалий час, у зв`язку із чим вона просила зупинити провадження у справі. Тому суд апеляційної інстанції вважав, що правові підстави для застосування пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України відсутні.

28 червня 2024 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасуватипостановуДніпровськогоапеляційного суду від29 травня 2024 року, посилаючись на порушенняапеляційним судом норм процесуального права,що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Частиною п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що повторною

є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності встановлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача у судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Апеляційним судом встановлено, позивачка всупереч вимог статей 128, 131 ЦПК України не була належним чином повідомлена у встановлений процесуальним законом спосіб про дату та час судових засідань у справі. Також позивачка подавала клопотання про відкладення розгляду справи, про зупинення провадження у справі, про розгляд справи без її участі. За таких обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що правові підстави для залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України відсутні.

Із урахуванням викладеного, скасовуючи ухвалу районного суду про залишення позову без розгляду та передаючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

За результатами оцінки доводів касаційної скарги та змісту оскарженого судового рішення, яким розгляд справи не закінчено, не виявлено порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Правильність застосування судом апеляційної інстанції пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на постанову суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції і продовжено розгляд справи по суті, є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на постанову Дніпровського апеляційного суду від29 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання кредитних зобов`язань виконаними, визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги та звільнення майна з-під застави.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович