Єдиний унікальний номер судової справи 2-2642/2010
Номер провадження 22-ц/812/934/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

24 червня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

за участі: представника боржника ОСОБА_1 - Дідух К.О. ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Дідух Крістіною Олегівною, ухвалу, яка постановлена Корабельним районним судом міста Миколаєва 06 травня 2016 року, під головуванням судді Селіщевої Л.І., за заявою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») в порядку цивільного судочинства звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання.

В своїй заяві ПАТ «Універсал Банк» зазначало, що в проваджені Корабельного районного суду міста Миколаєва знаходилась цивільна справа за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 04 жовтня 2010 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором за №CL78382 від 15 серпня 2008 року в сумі 22 861 грн. 11 коп., а також 228 грн. 61 коп. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ, а всього - 23 209 грн. 72 коп.

На підставі вказаного рішення 29 квітня 2011 року Корабельним районним судом міста Миколаєва був виданий виконавчий лист №2-2642.

05 жовтня 2011 року державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Корабельний ВДВС) було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

У травні 2013 року представник банку від державного виконавця Корабельного ВДВС отримав інформацію про відсутність у боржника доходів та майна для погашення заборгованості за виконавчим документом. Також, стягувачу було повідомлено, що найближчим часом державний виконавець планує здійснити вихід за місцем реєстрації (проживання) боржника.

В подальшому ПАТ «Універсал Банк» неодноразово зверталося до відділу державної виконавчої служби з метою отримання інформації щодо стану виконавчого провадження та лише у грудні 2014 року в телефонному режимі представник банку дізнався, що виконавчий лист повернуто стягувачу.

Оскільки банк не отримував ані виконавчий документ, ані копію постанови виконавця про його повернення стягувачу, то у березні 2015 року та в травні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до Корабельного ВДВС із заявами про хід виконавчого провадження.

Листом Корабельного ВДВС від 15 червня 2015 року банк повідомлено, що 25 червня 2013 року державним виконавцем Корабельного ВДВС була винесена постанова про повернення виконавчого листа на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ разом з постановою про його повернення стягувачу було направлено на адресу ПАТ «Універсал Банк». Станом на 15 червня 2015 року вказаний виконавчий лист на виконанні у Корабельному ВДВС не перебуває.

Між тим, відповідно до довідки ПАТ «Універсал Банк» згідно журналу вхідної кореспонденції починаючи з 25 червня 2013 року по 08 липня 2015 року постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 25 червня 2013 року та виконавчий лист №2-2642 від 29 квітня 2011 року по боржнику ОСОБА_1 до банку не надходили.

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Універсал Банк» просило:

видати дублікат виконавчого листа №2-2642 від 29 квітня 2011 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , для його пред`явлення до виконавчої служби;

визнати поважною причиною пропуску строку та поновити строк для пред`явлення виконавчого листа №2-2642 від 29 квітня 2011 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк».

Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 06 травня 2016 року заяву ПАТ «Універсал Банк» задоволено.

Видано ПАТ «Універсал Банк» дублікат виконавчого листа відповідно до заочного рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 04 жовтня 2010 року по справі №2-2624/2010 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого документу відповідно до заочного рішення винесеного Корабельним районним судом міста Миколаєва від 04 жовтня 2010 року по справі №2-2624/2010 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Дідух К.О., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені ПАТ «Універсал Банк» в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ПАТ «Універсал Банк» не надало належних доказів на підтвердження того, що воно з 05 жовтня 2011 року (дата винесення постанови про відкриття виконавче провадження) по 18 травня 2015 року цікавилося ходом виконавчого провадження, оскільки єдиним письмовим доказом є відповідь Корабельного ВДВС від 15 червня 2015 року, зі змісту якого вбачається, що банк лише 18 травня та 19 травня 2015 року звернувся до відділу виконавчої служби за інформацію стосовно стану виконавчого провадження.

Крім того, стягувачем не доведено належними доказами втрату виконавчого листа.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала районного суду відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, із матеріалів даної цивільної справи убачається, що заочним рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 04 жовтня 2010 року задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором за №CL78382 від 15 серпня 2008 року в сумі 22 861 грн. 11 коп., а також 228 грн. 61 коп. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ, а всього - 23 209 грн. 72 коп. (а.с.27).

Судове рішення в апеляційній інстанції не переглядалось.

На підставі вказаного судового рішення 29 квітня 2011 року Корабельним районним судом міста Миколаєва був виданий виконавчий лист №2-2642 (обкладинка справи).

З листа Корабельного ВДВС за №13219 від 15 червня 2015 року, наданого у відповідь на звернення ПАТ «Універсал Банк» від 18 травня 2015 року та 19 травня 2015 року, убачається, що 05 жовтня 2011 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2642, виданого Корабельним районним судом міста Миколаєва 29 квітня 2011 року. В подальшому, 25 червня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий документ з постановою про повернення виконавчого документа стягувачу направлено на адресу банку. Також повідомлено, що станом на 15 червня 2015 року виконавчий лист №2-2642 на виконанні у відділі не перебуває (а.с.37).

Відповідно до довідки ПАТ «Універсал Банк» згідно журналу вхідної кореспонденції починаючи з 25 червня 2013 року по 08 липня 2015 року постанова про повернення виконавчого документа стягувача від 25 червня 2013 року та виконавчий лист №2-2642 від 29 квітня 2011 року по боржнику ОСОБА_1 до банку не надходили (а.с.38).

Питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа є процесуальними діями, кожна з яких має свій порядок розгляду та мету (на час звернення банку з такими вимогами).

Так, вирішуючи заяву ПАТ «Універсал Банк» в частині вимог заяви про видачу дубліката виконавчого листа районний суд вважав, що втрата виконавчого листа підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому заява в цій частині підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.370 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа) передбачено, що замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року по справі №6-66/2011 (провадження №61-8679св22) зроблено висновок, що: «дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили. Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2019 року по справі №2-1118/09 (провадження № 61-36561св18) зазначено, що: «при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2009 року про стягнення кредитної заборгованості з відповідача на користь позивача невиконано, виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист на виконанні не перебуває, його оригінал втрачено під час пересилання з виконавчої служби до стягувача не з вини стягувача, дійшов правильного висновку про видачу дубліката виконавчого листа. При цьому судом апеляційної інстанції враховано те, що відповідно до ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчої дії) належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення стягувачу, матеріали справи якого не містять. За таких обставин, колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що заявник не надав доказів втрати виконавчого листа. Крім того, такий аргумент скарги зводиться до переоцінки доказів у справі, що не відноситься до процесуальних повноважень суду касаційної інстанції».

Конституційний Суд України у рішенні від 27 січня 2010 року №3-рп/2010 у справі №1-7/2010 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

За такого, оскільки виконавчий лист на виконанні не перебуває, його оригінал втрачено під час пересилання з виконавчої служби до ПАТ «Універсал Банк» не з вини стягувача (протилежного не встановлено), то районний суд дійшов правильного висновку про видачу дубліката виконавчого листа.

При цьому, колегія суддів виходить із того, що матеріали справи не містять рекомендованого повідомлення про вручення стягувачу постанови про повернення виконавчого документа та оригіналу виконавчого листа, тому є всі підстави для видачі дубліката виконавчого листа з метою забезпечення законних прав та інтересів АТ «Універсал Банк » щодо виконання заочного рішення.

Задовольняючі вимоги заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання районний суд вважав, що такий строк пропущено стягувачем з поважним причин.

Так, з дня набрання чинності судового рішення діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, у статті 21 якого було передбачено, що виконавчий документ може бути пред`явлено до виконання протягом трьох років, якщо інше не передбачено законом.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу (ст.22 Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV).

За правилами ч.1 ст.371 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення ухвали) підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважність причин пропуску такого строку.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суддя відповідно до ст.212 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення ухвали) дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ПАТ «Універсал Банк» в частині поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки матеріли справи свідчать що вищевказаний строк не пропущено. При цьому, перебіг строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання починається саме з дня його повернення 25 червня 2013 року та до 25 червня 2016 року. Разом з тим, вищевказаний висновок не вплинув на правильність вирішення заяви.

Так, 28 червня 2018 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Осовська та інші проти України», у якому встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з недотриманням принципу юридичної визначеності. При цьому у пунктах 26, 27 рішення суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» пункт 61). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» пункт 52).

Щодо посилання представника боржника в судовому засіданні апеляційної інстанції на те, що у виконавчому листі зазначений судом інший строк пред`явлення його до виконання (а саме протягом року), то воно не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінений судом.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат колегія суддів не здійснює.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Дідух Крістіною Олегівною, - залишити без задоволення.

Ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 06 травня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 01 липня 2024 року