У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Букіна О.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

01.07.2024 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку, у якій позивач просить суд:

- визнати право власності на частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

01.07.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

Відповідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, після отримання позовної заяви перевіряє її на дотримання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

При вирішенні питання про прийняття до провадження справи, з`ясовано, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За вимог статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частина 5 ст. 177 ЦПК України визначає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , позивач вказує на те, що їй належить частка у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично є окремою житловою квартирою.

16.08.1990 року позивачем було укладено договір дарування частки у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь доньки ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори за №3-5804. Вказаний договір було укладено позивачем за домовленістю з донькою, а саме остання буде здійснювати догляд за позивачем до смерті. Однак, донька ОСОБА_4 своєї обіцянки щодо догляду позивача не дотрималась і покинула позивача, виїхавши з чоловіком та дітьми на постійне проживання до російської федерації, фактично не прийнявши подаровану їй частину житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 донька позивача ОСОБА_4 померла. Спадщину за нею прийняв її син, ОСОБА_2 (онук позивача), який проживає у Московській області Російської Федерації і, відповідно, частиною спірного будинку ніколи не користувався і не користується.

Враховуючи, що ОСОБА_4 фактично не прийнято від позивача за договором дарування від 16.08.1990 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори за №3-5804, частку у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , то позивач вважає, що вказаний договір є неукладеним і власником вказаного житлового приміщення є позивач, однак її право власності оспорю ОСОБА_2 , вважаючи, що вказане майно належить йому як спадкоємцю.

Таким чином, позивач звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Вивчивши матеріали позовної заяви, встановлено, що вона подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, в порушення вимог ст. 175 ЦПК України, позовна заява не містить:

- чіткий зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивачем у позовній заяві на підтвердження викладу обставин справи, не зазначено та не надано доказів щодо того чи видано свідоцтво про право власності на спадкове майно після смерті гр. ОСОБА_4 , а саме на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, у позовній заяві позивач вказує на те, що після смерті ОСОБА_4 , спадщину прийняв її син, онук позивач ОСОБА_2 .

Разом з тим, зі змісту позову та доданих до нього матеріалів не можливо визначити де, коли і на якій правовій підставі спадкоємець ОСОБА_2 набув права власності на частку спірного житлового будинку після смерті матері ОСОБА_4 ..

Таким чином, позивачу необхідно надати докази на підтвердження цих обставин, а саме коли було видано свідоцтво про право на спадщину та чим це підтверджується.

Позивач у позовній заяві вказує на те, що 16.08.1990 року нею було укладено договір дарування частки у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь доньки ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори за №3-5804. Вказаний договір було укладено позивачем за домовленістю з донькою, а саме остання буде здійснювати догляд за позивачем до смерті.

Разом з тим, зазначений договір дарування частини спірного жилого будинку позивач до матеріалів справи не долучає.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У позовній заяві не вказано чи отримала позивач частку на спадщину після смерті доньки, чи зверталася за оформленням своїх спадкових прав, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги та має право на спадщину після смерті доньки ОСОБА_4 .

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить, зокрема, визнати за нею право власності на частину житлового будинку.

Відповідно до вимог позивача позов підлягає грошовій оцінці, оскільки предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно, а тому, у відповідності до п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову.

У порушення зазначених вище вимог закону, позивачем не зазначено ціни позову та не додано відповідних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

При зверненні до суду позивач не надала докази сплати судового збору за подання позовної заяви, посилаючись на те, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до соціальних гарантій дітям війни.

Згідно ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно ст. 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі; 2) позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; 3) позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів; 4) позивачі - у справах щодо спорів, пов`язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні"; 5) особи, які страждають на психічні розлади, та їх представники - у справах щодо спорів, пов`язаних з розглядом питань стосовно захисту прав і законних інтересів особи під час надання психіатричної допомоги; 6) позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення; 7) громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб; 8) особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи; 9) особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю; 10) позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи; 11) виборці - у справах про уточнення списку виборців; 12) військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; 13) учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав; 14) позивачі - у справах у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту"; 15) фізичні особи (крім суб`єктів підприємницької діяльності) - кредитори, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, виплати авторської винагороди та аліментів, - після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; 15-1) органи місцевого самоврядування - за подання заяви про визнання спадщини відумерлою; 16) позивачі - за подання позовів щодо спорів, пов`язаних з наданням статусу учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 17) засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, - у справах, пов`язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору. 21) заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно; 22) позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно; 23) позивачі - за подання позовів щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років". Відповідно до ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Разом з тим, питання про відстрочення сплати судового збору вправі поставити заявник (позивач) в клопотанні, що подається разом з заявою (позовною заявою) або викладається в прохальній частині заяви, де повинен навести обставини, які свідчать про підстави для відстрочення сплати судового збору та подати суду відповідні докази, в іншому випадку у суду не має підстав для відстрочення сплати судового збору та суд зобов`язаний залишити заяву без руху.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для звільнення від сплати такого, його відстрочення чи розстрочення.

Відтак, важкий майновий стан сторонни та не спроможність оплатити судовий збір входить до предмета доказування і, відповідно, має бути підтверджений належними і допустимими, у розумінні ЦПК України, доказами.

Отже, законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати і єдиною визначальною підставою для правильного вирішення цього питання є майновий стан сторони.

Суддя звертає увагу на те, що, невмотивоване звільнення від оплати повністю або частково, відстрочення або розстрочення сплати судових витрат утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення за судовим захистом.

Зі змісту поданого позову вбачається, що позивачем необгрунтовано звільнення останньої від сплати судового збору.

З урахуванням вищезазначеного, сплата судового збору є обов`язком позивача, а тому зловживання правом на звільнення, відстрочку чи розстрочку від його сплати є неприпустимим.

Отже, у даному випадку позивачу слід було сплатити судовий збір за подання даної позовної заяви майнового характеру, яка подана, в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів відповідно до соціальних гарантій дітям війни.

Доказів сплати позивачем судового збору в порядку і розмірі, встановленому законом, до позовної заяви не додано.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» .

За приписом пункту 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року складав 3 028 грн.

Отже, розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру повинен становити не менше 1 211,20 грн. (3 028х0,4=1 211,20), але не більше 15 140 грн. (3 028х5=15 140).

Враховуючи викладене та наявність у позовній заяві вимоги майнового характеру, позивачеві необхідно визначити ціну позову, яка з урахуванням пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України та частини другої статті 6 Закону України "Про судовий збір" визначається дійсною вартістю спірного майна на день подання позову, та сплатити судовий збір у порядку встановленому законом.

Сплата судового збору має бути здійснена за наступними реквізитами: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Соломян.р-н/22030101; Код отримувача (код ЄДРПОУ) : 37993783; Номер рахунку (IBAN): UA0026010; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код класифікації доходів бюджету: 22030101; Призначення платежу: *;101;________(ІПН, ЄДРПОУ); судовий збір за позовом __________, Солом`янський районний суду м. Києві.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Оскільки, без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, суддя вважає за необхідне заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При таких обставинах, керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку, - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали, шляхом подання до суду уточненої редакції позовної заяви та її копії для усіх учасників справи, з додатками для відповідача, та подання доказів на підтвердження оплати судового збору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Букіна