Справа № 306/1472/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

за участі секретаря судового засідання Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 грудня 2023 року у складі судді Жиганської Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

.Позов мотивовано тим, що 10.05.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який був реєстрований у Виконавчому комітеті Неліпинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис № 7. Рішенням Свалявського районного суду від 24.01.2022 року справа № 306/2095/21 шлюб укладений між позивачем та відповідачкою розірвано. У шлюбі народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу збудували житловий будинок загальною площею 111,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав. Інших документів у нього немає, так як вони знаходяться у його колишньої дружини. Даний житловий будинок відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Позивач зазначає, що скільки добровільно не домовилися з відповідачкою про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, а тому вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, тому суд має розділити спільний житловий будинок на дві рівні частини, визнавши за позивачем та відповідачем право приватної власності на нерухоме майно частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 кожному.

За вказаних обставин позивач просив розділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що складається із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право приватної власності по частині житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 кожному. Право спільної сумісної власності житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 припинити.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 , задоволено частково.

Розподілено житловий будинок АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/5 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканкою АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 4/5 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частини житлового будинку кожному за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує, що земельна ділянка придбана відповідачем до шлюбу, однак будівництво будинку здійснювалось у шлюбі за кошти, які він заробляв за межами держави, а тому він має право на частину вказаного будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що нею до укладення з позивачем шлюбу, у 2012 році, було придбано земельну ділянку, після чого у 2013 році виготовлено будівельний паспорт та збудовано будинок за її власні кошти. До одруження з позивачем будинок був уже побудований, позивач у період шлюбу в будинку здійснював лише оздоблювальні роботи, а тому не заслуговує і на 1/5 часту, яка визначена йому судом.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1 не з`явився повторно. Про дату, час місце розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачки, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4 10.05.2014 року зареєстрували шлюб, що стверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 10.05.2014 року.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 24.01.2022 року (справа №306/2095/21) - шлюб, укладений 10.05.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

27.03.2013 року відповідачці ОСОБА_4 відділом містобудування та архітектури Свалявської РДА видано будівельний паспорт на будівництво житлового будинку на господарських будівель на належній іїй на праві власності земельній ділянці в с. Неліпино, ур. «Торговий» Свалявськоо району за реєстраційним номером №39/2013.

02.07.2013 року відповідач ОСОБА_4 подала до Інспекції ДАБК у Закарпатській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт: будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель в с. Неліпино, ур. «Торговий» Свалявськоо району.

Відповідно до інформаційної довідки № 331635582 від 09.05.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (відповідач). Державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 проведена 06.03.2020 року на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації ЗК86 виданої 04.09.2019 року управлінням ДАБІ у Закарпатській області

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з приписами ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок збудовано на земельній ділянці, яка належить на праві приватної власності відповідачці, яка нею отримана до укладення шлюбу з позивачем, відповідачка до укладення шлюбу з позивачем виготовила будівельний паспорт та подала повідомлення про початок будівельних робіт, і на момент укладання шлюбу будинок був зведений, але не облаштований, що підтверджується витягом Google Earth Pro станом на березень 2014 року, а також показаннями допитаних судом першої інстанції свідків.

Разом з тим, сторонами не надано детального опису готовності будинку станом на час укладання шлюбу та не зазаначено і не надано доказів вартості проведених робіт після укладення шлюбу, а тому суд першої інстанції обгрунтовано використав усереднені показники відповідно до Правил технічної інвентаризації визначення відсотку готовності незавершеного об"єкта нерухомості.

З врахуванням відсоткового значення питомої ваги конструктивного елементу спірного будинку, які були здійснені до укладення шлюбу, а саме: фундамент в середньому 12 %, стіни - в середньому 18.06%, перегородки - в середньому - 2.94%, перекриття - в середньому 8.0%, підлога - в середньому - 10.0 % покрівля - в середньому 9.0 %, - готовність будинку становила 60%.

Виходячи з відсоткового значення питомої ваги конструктивного елементу спірного будинку, які були здійснені після укладення шлюбу, до введення будинку в експлуатацію, а саме: вікна - в середньому 3.32% , двері - в середньому 3.68%, оздоблювальні роботи - в середньому 13%, опалення, сантехнічне обладнання, енергозабезпечення - в середньому 17%, інші роботи - в середньому 3% , суд встановив, що роботи проведені у шлюбі становили 40% у спірному будинку, саме 40 % вартості будинку, або 2/5 частини будинку є спільною власністю подружжя і підлягають розподілу мід подружжям, а тому з врахуванням правила рівності часток у спільному майні дійшов обгрунтованих висовків, що позивачу необхідно виділити 1/5 частину будинку АДРЕСА_1 , відповідачу виділити 4/5 частин данного будинку.

Позивачем, відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не подано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідачки про те, що спірний будинок нею був зведений до укладення шлюбу, та які б підтверджували його твердження щодо будівництва у шлюбі вказаного будинку

Вирішуючи спір суд з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: