КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9222/2024 Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 359/12642/23

05 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Журавського В.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 02 жовтня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №667783026.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

31.12.2020 року додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції.

Відповідно до реєстру боржників № 115 від 05.01.2021 року до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором№ 667783026.

20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.

Згідно п. 2.1. договору факторингу, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 4.1 договору факторингу сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у додатку до цього договору.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 року до договору факторингу № 201020 від 20.10.2022 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 24 363, 50 грн., з яких:10 999, 75 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 13363, 75 грн. - сума заборгованості по відсоткам.

Відповідно до п. 2.2. договору факторингу, сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимог, кожен наступний реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не замінює попередній.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 21.10.2022 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Вказало, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався вчасно повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором, однак, незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.

З урахуванням викладено позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 667783026 в розмірі 24 363, 50 грн. з яких: 10 999, 75 грн-сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 363, 75 грн. - сума заборгованості за відсотками, та понесені судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2024 року позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором у розмірі 24363 гривень 50 копійок та витрати на оплату судового збору у розмірі 2684 гривень.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, 05 березня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Зазначає, що відповідачкою у відзиві на позовну заяву було зазначено, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення не врахував, що 18 січня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 370/522/16-ц, провадження № 61-12678св21 (ЄДРСРУ 102562574) досліджував питання щодо поновлення процесуального строку на оскарження судового рішення у зв`язку із запровадженням карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COV1D 19).

Зокрема, Верховний суд зазначив, що «...відповідно до Закону України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон від 18 червня 2020 року № 731-IX) пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Отже, наведене свідчить, що суд може поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнає причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями.

Тобто, сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Таким чином, апелянт вважає, що Бориспільський міськрайонний суд Київської області мав би розглянути клопотання (заяву) позивача щодо поновлення процесуальних строків, а не приймати рішення без такого клопотання, яке до речі стороною не подано, а обчислення строку, на думку позивача, починається з моменту відступлення права вимоги за кредитним договором.

Вказує на те, що за змістом ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Всупереч цієї норми Бориспільський міськрайонний суд Київської області навіть не дослідив такі факти, що до матеріалів позовної заяви надано договір від 02.10.2020 року № 667783026, на якому дійсно містяться дані щодо його підписання відповідачем шляхом накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором (саме одноразовим), а також додано п`ять копій додатків (додаткових угод), що за твердженням кредитора були укладені після підписання договору від 02.10.2020 року №667783026 та начебто укладені позичальником. Але жодний з них, на відміну від договору, не містить будь-яких відміток підпису, електронного підпису, або інших даних, що містяться у вимогах Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", Закону України "Про електронну комерцію", Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Тобто, документи (додаткові угоди) були виготовлені невідомими особами, не містять підпису відповідачки, а ці вимоги мають істотне значення для вирішення питання по суті.

Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не досліджено та не надано оцінки матеріалам (доказам), що містяться у додатках до відповіді на відзив, зокрема, розрахунку заборгованості, наданому ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», в якому, зокрема, зазначено, що сума видачі складає 11000 грн.00 коп., а оплата позичальником склала 12 519 грн.00 коп.

30 квітня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Летун Тетяни Віталіївни, яка зазначає, що після укладення кредитного договору позичальник здійснювала неодноразовий вхід до Особистого кабінету в Інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора та ініціювала укладення ряду додаткових угод до договору, якими було продовжено строк, на який був наданий кредит, на надано позичальнику розстрочку у погашенні заборгованості.

09.10.2020 року позичальник ініціювала укладення додаткової угоди, якою сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 2500 грн. 00 коп. з 09.10.2020 року на строк дії договору № 667783026 від 02.10.2020 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору.

01.11.2020 року між позичальником та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», було укладено додаткову угоду, якою було продовжено строк, на який був наданий кредит за договором № 667783026 від 02.10.2020 року.

12.12.2020 року між позичальником та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», було укладено додаткову угоду, за якою товариство надало позичальнику розстрочку у погашенні заборгованості у сумі 11 460 грн. 50 коп. на 70 днів.

Звертає увагу суду, що договір було підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор (міститься в кінці договору) MNV329ZG, відправлено 02.10.2020 року 13:58:45 на номер мобільного телефону вказаний ним під час заповнення заявки на отримання кредиту НОМЕР_1 . Одноразовий ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле, в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства введено 02.10.2020 року 13:59:59., після чого позичальник -натиснув кнопку « ТАК», що є підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій товариством було перераховано грошові кошти на банківську картку, що належить позичальнику, що слугує доказом того, що позичальник акцептував оферту товариства.

Отже, договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна Особистого кабінету кредитний договір між позичальником та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не був би укладений. Тому вказаного укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позичальника.

Зазначає, що для укладення кредитного договору та кожної з додаткових угод позичальником було здійснено вхід в ІТС відповідного первісного кредитора, згідно вимог ч.8 ст. 11 ЗУ « Про електронну комерцію» було здійснено ідентифікацію особи в такій системі та позичальником направлено відповідь про прийняття пропозиції ( акцепт), яка містила одноразовий ідентифікатор, який було накладено на сам кредитний договір та всі додатки до нього, які є невід'ємними частинами договору.

Вказує на те, що нарахування заборгованості здійснювалося відповідно до умов договору та додатків до нього, саме через неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань і було нараховано суму заборгованості. Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Всі нарахування за порушення кредитних зобов'язань здійснювалися виключно первісним позикодавцем.

Звертає увагу суду на те, що з розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник неодноразово здійснювала сплати грошових коштів на рахунки первісного кредитора.

Позивач не погоджується із посиланнями апелянта щодо пропуску ним строків позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу №28/1118-01 та 31 грудня 2020 року додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01. За умовами яких сторони договору домовились про передачу права грошових вимог по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги за кредитними договорами, які виникнуть у майбутньому, від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». (а.с.67, 13-15).

02 жовтня 2020 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір №667783026, за умовами якого, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалося надати кредит у розмірі 8500 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язалась протягом 30 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,59% від суми кредиту за кожний день користування кредитом.( а.с. 5-6).

Відповідно до п. 4.7. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ « Про електронну комерцію», що має таку ж силу, як і власноручний підпис.

Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

09 жовтня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 667783026 від 02 жовтня 2020 року відповідно до якої сторони домовилися збільшити суму кредиту до 2 500 грн. з 09.10.2020 року на строк дії договору № 667783026 від 02.10.2020 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору.( а.с. 11).

На підтвердження надання кредиту на підставі вказаного договору та додаткової угоди від 09.10.2020 року «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було надало платіжні доручення від 02.10.2020 року та від 09.10.2020 року відповідно до яких ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було перераховано кошти на рахунок ОСОБА_1 на суми 8 500 грн. та 2 500 грн. ( а.с 12).

01 листопада 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 667783026 від 02 жовтня 2020 року відповідно до якої сторони дійшли згоди, що у зв'язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника продовжити строк, на який був наданий кредит за договором № 667783026 від 02.10.2020 року на наступну кількість днів: тридцять.( а.с. 7).

12 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 667783026 від 02 жовтня 2020 року відповідно до якої була надана розстрочка у погашенні заборгованості за кредитним договором строком на 70 днів та встановлений графік для погашення заборгованості, а саме: 26 грудня 2020 року ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити 2293 гривень, 09 січня 2021 року 2293 гривень, 23 січня 2021 року 2293 гривень, 06 лютого 2021 року 2293 гривень та 20 лютого 2021 року 2288 гривень 50 копійок.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги, яке мало до ОСОБА_1 за кредитним договором №667783026 від 02 жовтня 2020 року. Дана обставина підтверджується копією Витягу з Реєстру прав вимоги №115 від 05 січня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.68).

В подальшому, а саме 20 жовтня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договір факторингу №20102022 (а.с.16-17). За цим договором ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №667783026 від 02 жовтня 2020 року. Дана обставина підтверджується Витягом з Реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року та реєстром прав вимоги №1 від 21.10.2022 (а.с.18, 74-76).

Із витягу з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 02 жовтня 2020 року в розмірі 24 363, 50 грн., з яких: 10 999, 75 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 363, 75 грн. сума заборгованості за відсотками.( а.с. 18)

У такий спосіб ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло прав кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі кредитного договору №667783026 від 02 жовтня 2020 року.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» ,відповідачка має заборгованість у розмірі 24 363,50 грн., яка складається з: 10 999, 75 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 363, 75 грн. сума заборгованості за відсотками.( а.с.64-66).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_1 не належним чином виконувала грошове зобов`язання, а тому у неї виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 10999 гривень 75 копійок та за відсоткам в сумі 13363 гривень 75 копійок. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 24363 гривень 50 копійок. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатила заборгованість за кредитним договором, тому суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» належить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 24363 гривень 50 копійок.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як встановлено судом, 02 жовтня 2020 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір №667783026. За умовами вказаного кредитного договору ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалося надати кредит у розмірі 8500 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язалась протягом 30 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,59% від суми кредиту за кожний день користування кредитом.( а.с. 5-6).

Відповідно до п. 4.7. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ « Про електронну комерцію», що має таку ж силу як і власноручний підпис.

Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

09 жовтня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 667783026 від 02 жовтня 2020 року, відповідно до якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 2 500 грн. з 09.10.2020 року на строк дії договору № 667783026 від 02.10.2020 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов'язується повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору.( а.с. 11).

На підтвердження надання кредиту на підставі вказаного договору та додаткової угоди від 09.10.2020 року «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було надало платіжні доручення від 02.10.2020 року та 09.10.2020 року відповідно до яких ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було перераховано кошти на рахунок ОСОБА_1 на суми 8 500 грн. та 2 500 грн. ( а.с 12).

01 листопада 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 667783026 від 02 жовтня 2020 року відповідно до якої сторони дійшли згоди, у зв'язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника продовжити строк, на який був наданий кредит за договором № 667783026 від 02.10.2020 р на наступну кількість днів: тридцять.( а.с. 7).

12 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 667783026 від 02 жовтня 2020 року відповідно до якої була надана розстрочка у погашенні заборгованості за кредитним договором строком на 70 днів та встановлений графік для погашення заборгованості, а саме 26 грудня 2020 року ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити 2293 гривень, 09 січня 2021 року 2293 гривень, 23 січня 2021 року 2293 гривень, 06 грудня 2021 року 2293 гривень та 20 лютого 2021 року 2288 гривень 50 копійок.

Тобто, сторонами було погоджені всі істотні умови договору кредиту , укладались додаткові угоди щодо продовження строку дії договору та щодо розстрочки . у погашенні заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», відповідач має заборгованість у розмірі 24 363, 50 грн., яка складається з: 10 999, 75 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 363, 75 грн. сума заборгованості за відсотками

ОСОБА_1 розмір наявної у неї заборгованості жодним чином не спростовувала, та не надала суду свої контррозрахунки. Будь-яких заперечень щодо факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, суду не надала. Окрім того, здійснювала часткове погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем.

Відповідно до ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Як встановлено судом, 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклав з ТОВ «Таліон Плюс» договір факторингу №28/1118-01 та 31 грудня 2020 року додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01.За умовами яких сторони договору домовились про передачу права грошових вимог по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги за кредитними договорами, які виникнуть у майбутньому, від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс».

Перехід прав вимоги до ОСОБА_1 підтверджується витягом із реєстру прав вимоги № 115 від 05.01.2021 року ( а.с. 68).

20 жовтня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» уклав з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» договір факторингу №20102022 (а.с.16-17). За цим договором ТОВ «Таліон Плюс» передав ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №667783026 від 02 жовтня 2020 року. Дана обставина підтверджується Витягом з Реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року та реєстром прав вимоги №1 від 21.10.2022 (а.с.18, 74-76).

Відповідно до долучених до справи договорів, за якими відступлено право вимоги боргу ОСОБА_1 за кредитним договором сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника, ціну договору та порядок розрахунку між сторонами за відступлення, що відповідач не спростував.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не оспорила, та не надала суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.

Отже, долучені до справи договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорено, а тому і підлягають до виконання.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та в добровільному порядку у строки, передбачені в договорі та додаткових угодах до договору, отримані в кредит кошти не повернула.

З огляду на вищевикладене, а також те, що згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 667783026 від 02.10.2020 року загальна сума, яку відповідачка мала повернути кредитору, але не повернула, визначено у розмірі 24 363, 50 грн., з яких: 10 999, 75грн., - сума кредиту, 13 363, 75грн., - сума відсотків за користування кредитом, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції підставно та стягнув вказану заборгованість з відповідачки на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем були порушені строки позовної давності при зверненні до суду, з огляду на що апелянт вважає, що Бориспільський міськрайонний суд Київської області мав би розглянути клопотання (заяву) позивача щодо поновлення процесуальних строків, а не приймати рішення без такого клопотання, яке до речі стороною не подано, а обчислення строку, на думку позивача, починається з моменту відступлення права вимоги за кредитним договором, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 12 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 667783026 від 02 жовтня 2020 року відповідно до якої була надана розстрочка у погашенні заборгованості за кредитним договором строком на 70 днів та встановлений графік для погашення заборгованості, а саме 26 грудня 2020 року ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити 2293 гривень, 09 січня 2021 року 2293 гривень, 23 січня 2021 року 2293 гривень, 06 лютого 2021 року 2293 гривень та 20 лютого 2021 року 2288 гривень 50 копійок.

З огляду на це,кредитор мав право з часу несплати позичальником щодо кожного з погоджених платежів й протягом трьох років звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Отже, позивач (кредитор) вправі був звернутися до суду з позовом до відповідачки за захистом свого порушеного права з вимогами про стягнення заборгованості щодо першого простроченого платежу, який утворився щодо тіла кредиту з 27 грудня 2020 року, позов ним подано 26 грудня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540 - ІХ перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

З огляду на викладене строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом до відповідачки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» пропущено не було.

Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що Бориспільський міськрайонний суд Київської області при ухваленні оскаржуваного рішення не дослідив та надав оцінку тому факту, що до матеріалів позовної заяви надано договір від 02.10.2020 року № 667783026, на якому дійсно містяться дані щодо його підпису з боку відповідачки шляхом накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором (саме одноразовим), проте, відсутні докази підписання відповідачкою доданих до позову п`яти додаткових год відповідно до вимог Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", Закону України "Про електронну комерцію", Закону України "Про електронні довірчі послуги", колегія судів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття, пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієїстатті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість, особи, якій, адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису, усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільноговідтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб'єкта електронної комерції.

Як вбачається із матеріалів справи, для укладення кредитного договору та кожної з додаткових угод позичальником було здійснено вхід вІТС відповідного первісного кредитора, згідно вимог ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» було здійснено ідентифікацію особи в такій системі та позичальником направлено відповідь про прийняття пропозиції (акцепт), яка містила одноразовий ідентифікатор, який було накладено на сам кредитний договір та всі додатки до нього, які є невід'ємними частинами договору.

Відповіднодо висновку Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 року, Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.»

Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 р., проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного. підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі».

З огляду на зазначені постанови Верховного Суду доказ підписання договору, що міститься у іншому документі ( ч.13 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»), навіть у разі відсутності відображення підпису в договорі/паспорті кредиту, свідчить про законність дій та наявність волевиявлення сторін на укладення договору.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного та обгрунтованого висновку про доведеність факту укладання відповідачем кредитного договору в електронній формі та підписання договору та додаткових угод з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції виконано вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно досліджено і оцінено докази та встановлено обставини у справі, правильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого ухвалено законне та обґрунтоване рішення про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2024 року залишенню без змін.

При цьому, враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції не було ухвалено судове рішення про задоволення позовних вимог, у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено, то колегія суддів не вбачає підстав для покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: