П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лисничка Ірина Петрівна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 травня 2022 року у складі судді Бедьо В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2020 у справі №308/11018/20 закрито провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 04.01.2021.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2021 у справі №308/539/21 закрито провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 11.05.2021.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2021 у справі №308/545/21 закрито провадження відносно ОСОБА_1 вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 11.05.2021.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 28.04.2021 у справі №308/543/21 закрито провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП - у зв`язку : відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 11.05.2021.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2021 року скасовано постанову серії ДП018 №739812 від 13.10.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн., а провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Рішення набуло законної сили 28.05.2021.

Позивач вказував на те, що шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (пункт 2 частини 1 статті 1 зазначеного Закону). У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частини 2 статті і цього Закону).

Зазначав, що пунктом 4 статті 2 Закону № 266/94-ВР встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вказував, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Зазначав, що ОСОБА_1 перебував під судом: за ч.1 ст. 130 КУпАП з 13 жовтня 2020 року по 04 січня 2021 року, протягом 2 (двох) місяців. У вересні-грудні 2020 року один мінімальний розмір заробітної плати складав суму 5000 грн. Звідси, 5000,00 х 2 місяці = 10 000,00 гривень;

за ст. 124 КУпАП з 13 жовтня 2020 року по 11 травня 2021 року, протягом 6 (шести) місяців. У вересні-грудні 2020 року один мінімальний розмір заробітної плати складав суму 5000 грн, а з 1 січня 2021 року - 6000 грн. Звідси, 5000,00 х 2 місяці = 10 000,00 гривень; 6000,00 х 4 місяці = 24 000 гривень; разом за 6 місяців = 10 000 грн. + 24 000 грн.= 34 000 грн.

за ч.1 ст.122-2 КУпАП з 13 жовтня 2020 року по 11 травня 2021 року, протягом 6 (шести) місяців. У вересні-грудні 2020 року один мінімальний розмір заробітної плати складав суму 5000 грн, а з 1 січня 2021 року - 6000 грн. Звідси, 5000,00 х 2 місяці = 10 000,00 гривень; 6000,00 х 4 місяці = 24 000 гривень; разом за 6 місяців = 10 000 грн. + 24 000 грн.= 34 000 грн.

за ст. 122-4 КУпАП з 13 жовтня 2020 року по 11 травня 2021 року, протягом 6 (шести) місяців. У вересні-грудні 2020 року один мінімальний розмір заробітної плати складав суму 5000 грн, а з 1 січня 2021 року - 6000 грн. Звідси, 5000,00 х 2 місяці = 10 000,00 гривень; 6000,00 х 4 місяці = 24 000 гривень; разом за 6 місяців = 10 000 грн. + 24 000 грн.= 34 000 грн.

за ч.1 ст.126 КУпАП з 13 жовтня 2020 року по 28 травня 2021 року, протягом 7 ( семи) місяців. У вересні-грудні 2020 року один мінімальний розмір заробітної плати складав суму 5000 грн, а з 1 січня 2021 року - 6000 грн. Звідси, 5000,00 х 2 місяці = 10 000,00 гривень; 6000,00 х 5 місяці = 30 000 гривень; разом за 7 місяців = 10 000 грн. + 30 000 грн.= 40 000 грн.

Стверджував, що, таким чином, підлягає стягненню сума у розмірі 152 000 грн (10 000 + 34000 +34000+ 34000+40000).

Зазначав, що у зв`язку із судовими провадженнями по вказаних справах його було звільнено з роботи з Управління патрульної поліції в Закарпатській області, він залишився без джерела доходів, маючи на утриманні малолітню дитину, що в подальшому призвело до того, що сімейне життя у позивача не склалося. Вказане призвело до душевних страждань, зниження престижу, репутації перед колегами та рідними. Вказував, що добросовісно виконував свою роботу в Управлінні патрульної поліції в Закарпатській області, є учасником бойових дій.

Зважаючи на тяжкі зміни у його життєвих стосунках, вважав, що на його користь підлягає стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання грошових коштів з єдиного рахунку Державної казначейської служби України у розмірі 200 000 ( двісті тисяч ) гривень у відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 травня 2022 року у заявленому позові відмовлено.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 червня 2022 року головуючим суддею було визначено суддю Готру Т.Ю.

Ухвалою апеляційного суду від 21 липня 2022 року провадження у справі відкрито, а ухвалою цього ж суду від 12 серпня 2022 року справу призначено до розгляду.

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 28 вересня 2023 року суддю ОСОБА_2 звільнено з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2023 року визначено для розгляду колегію суддів у складі: головуючого (судді-доповідача) Джуги С.Д., суддів Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року колегією суддів у складі головуючого (судді-доповідача) Джуги С.Д., суддів Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю. цивільну справу №308/11302/21 прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду.

На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 09 січня 2024 року суддю ОСОБА_3 звільнено з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2024 року визначено для розгляду колегію суддів у складі: головуючого (судді-доповідача) Джуги С.Д., суддів Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

В апеляційній ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лисничка Ірина Петрівна, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні позову та не надав належної правової оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент патрульної поліції Національної поліції України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Судова колегія, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 помер після ухвалення рішення судом першої інстанції, що підтверджується актовим записом про смерть №42 від 26 квітня 2024 року.

Відповідно до частини третьої статті 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

В цивілістичній доктрині під моральною шкодою розуміються фізичні та душевні страждання, завдані фізичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, якими порушуються її особисті немайнові блага або посягають на належне фізичній особі майно, а також приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. По своїй суті право на компенсацію моральної шкоди є особистим, оскільки внаслідок заподіяння моральної шкоди відбувається негативний вплив на особисті немайнові блага фізичної особи. Саме тому у частині третій статті 1230 ЦК передбачено правило, що спадкується право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Таким чином, у випадку якщо спадкодавець звернувся до суду з вимогою про компенсацію моральної шкоди й помер на стадії розгляду справи не допускається процесуальне правонаступництво за вимогою про компенсацію моральної шкоди.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №753/15095/17 (провадження №61-16500св20).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Разом із тим, згідно з ч. 3 ст. 377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони у спорі чи припинення юридичної особи сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Таким чином, судове рішення за результатами розгляду апеляційної скарги приймається апеляційним судом після перевірки законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів, зазначає таке.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2020 у справі №308/11018/20 закрито провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 04.01.2021.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2021 у справі №308/539/21 закрито провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 11.05.2021.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2021 у справі №308/545/21 закрито провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 11.05.2021 року.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2021 у справі №308/543/21 закрито провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законно сили 11.05.2021.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2021 року скасовано постанову серії ДП018 №739812 від 13.10.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн., а провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Рішення набуло законної сили 28.05.2021.

Відповідно до копії наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №603 від 22.10.2020 вбачається, що до інспектора взводу №2 роти №2 (з обслуговування м. Ужгорода) молодшого лейтенанта поліції Ганича П.П. застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з служби поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось в порушенні пунктів 1, 2, 6, 7, 11 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 18 України «Про національну поліцію», Пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, Присяги працівника поліції, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до витягу з наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України «Про особовий склад» від 06.11.2020 №834 о/с вбачається, що відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Закарпатській області молодшого лейтенанта поліції Ганича Петра Петровича (0169698), інспектора взводу №2 роти №2 (з обслуговування м. Ужгород) батальйону, з 06 листопада 2020 року, з виплатою грошової компенсації за 10 діб використаної щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році, установивши премію за листопад 2020 року в розмірі 79,471 відсотків.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що постановами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2020 у справі №308/11018/20, від 28.04.2021 у справі №308/539/21, від 28.04.2021 у справі №308/545/21, від 28.04.2021 у справі №308/543/21 провадження у справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.124, ч.1 ст.122-2, ст.122-4 КУпАП відповідно закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивач вказує, що у зв`язку із судовими провадженнями по вказаних справах його було звільнено з роботи з Управління патрульної поліції в Закарпатській області, він залишився без джерела доходів, маючи на утриманні малолітню дитину, що в подальшому призвело до того, що сімейне життя у позивача не склалося. Вказане призвело до душевних страждань, зниження престижу, репутації перед колегами та рідними, у зв`язку з чим йому завдано моральної шкоди.

Отже, такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі №640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі №640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі №142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі №347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі №303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20.

Враховуючи вищенаведене, висновки суду першої інстанції про те, що сам факт закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди є помилковими, а тому наявні підстави для відшкодування позивачу за рахунок держави моральної шкоди, а тому судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у поданому позові.

Оскільки судом першої інстанції ухвалене незаконне і необґрунтоване рішення, позивач ОСОБА_1 помер після ухвалення судом першої інстанції рішення, спірні правовідносини щодо компенсації моральної шкоди не допускають правонаступництва, рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст. 376, ст. 377, п. 7 ч. 1 ст. 255, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лисничка Ірина Петрівна, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 травня 2022 року скасувати, та провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: