Справа № 161/4547/24
Провадження № 2/161/4364/24
У Х В А Л А

18 листопада 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого - судді - Крупінської С.С.

за участю секретаря - Федорової В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання сторін про затвердження мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

До суду надійшла заява сторін по справі про затвердження мирової угоди, до якої також долучено примірник мирової угоди, підписаної позивачем та відповідачем.

Представники сторін, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили затвердити мирову угоду.

Зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 33137,14 доларів США.

Відповідно до поданої заяви сторони просять затвердити мирову угоду, відповідно до умов якої:

1) ОСОБА_2 визнає свої зобов`язання по сплаті суми заборгованості ОСОБА_1 за договорами позики від 03.02.2021 року і від 01.09.2021 року у загальному розмірі 16800 доларів США, а позивач у разі виконання п.2 щодо своєчасної сплати погоджується з достатністю цієї суми і відмовляється від вимог щодо стягнення решти заборгованості, що була заявлена за вищевказаними договорами позики і позовною заявою ОСОБА_1 в розмірі 33137,14 доларів США.

2) ОСОБА_2 зобов`язується сплатити суму, зазначену у п.1 цієї мирової угоди (16800 доларів США), ОСОБА_1 . Сплата здійснюється рівними частинами по 1200 доларів Сша щомісяця до останнього календарного дня місяця. Загальний строк погашення заборгованості не може перевищувати 14 календарних місяців починаючи з дня набрання законної сили ухвалою суду у справі № 161/4547/24 про затвердження мирової угоди.

3) ОСОБА_1 визнає, що у разі сплати повної суми, визначеної у п.1 цієї мирової угоди, позивач втрачає право на звернення до суду з вимогами щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за договорами позики від 03.02.2021 року і від 01.09.2021 року.

4) Датою отримання платежів (платежу) вважаються дати отримання позивачем від відповідача готівкових або безготівкових коштів, яка повинна бути підтверджена розпискою позивача про одержання коштів від відповідача.

5) Сторони підтверджують, що за умови виконання сторонами вищевказаних умов щодо своєчасної сплати заборгованості, будь-яких грошових/боргових претензій у майбутньому щодо договорів позики від 03.02.2021 року і від 01.09.2021 року у сторін не буде.

6) Сторони стверджують, що дана мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб з моменту її підписання та затвердження судом.

7) Сторони підтверджують, що вони обізнані щодо наслідків затвердження судом мирової угоди.

8) Дана мирова угода є виконавчим документом, складена українською мовою і підписана у трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу один до справи № 161/4547/24, яка перебуває у провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області та по одному для кожної сторони.

9) Сторони засвідчують, що їхні представники обізнані з укладенням та умовами даної Мирової угоди.

10) Усі судові витрати у розмірі 35000 грн., в тому числі витрати на правову допомогу та судовий збір, покладаються на ОСОБА_2 , який сплачує їх ОСОБА_1 протягом двох календарних місяців починаючи з дня набрання законної сили ухвалою суду у справі № 161/4547/24 про затвердження мирової угоди.

11) У разі невиконання ОСОБА_2 умов даної мирової угоди щодо щомісячних платежів протягом двох календарних місяців починаючи з дня набрання законної сили ухвалою суду у справі № 161/4547/24 про затвердження мирової угоди ОСОБА_1 отримує право пред`явити у державну виконавчу службу чи приватному виконавцю ухвалу суду про затвердження мирової угоди, яка є виконавчим документом з резолютивною частиною наступного змісту:

- Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03.02.2021 року в сумі 12519 доларів США 57 центів, з яких: 10100 доларів США сума основоного боргу, 1616 доларів США відсотки та 803 доларів США 57 центів 3% річних;

- Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01.09.2021 року в сумі 20617 доларів США 57 центів, з яких: 16835 доларів США сума основного боргу, 2693 доларів США 60 центів відсотки та 1088 доларів США -3% річних;

-Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 35000 грн. витрат понесені у зв`язку зі сплатою судового збору та витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов`язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

За положеннями п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, є невиконуваними, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Відповідно до ч.4 ст.207 ЦПК України укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики від 03.02.2021 року та від 01.09.2021 року у розмірі 33137,14 доларів США.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на норми ст. 526, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Звернувшись з даним позовом до суду, позивач посилається на положення ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики, а тому, аналізуючи умови мирової угоди, суд повинен детально з`ясувати, чи відповідає зазначена мирова угода вимогам закону, зокрема, положенням ст. 207 ЦПК України, чи стосується вона прав та обов`язків сторін, що випливають із договору позики і самого предмета позову, чи пов`язані її умови зі спірними правовідносинами, чи законно сторони в розумінні положень Цивільного кодексу України виклали умови мирової угоди, виклали взяті на себе зобов`язання з виконання договору позики, зокрема з повернення боргу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм з урахуванням принципу розумності свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, затвердження мирової угоди) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу позичальником або подвійне стягнення боргу позикодавцем. По своїй суті застосування конструкції мирової угоди всупереч її призначенню та/або на шкоду сторонам у зв`язку із невідповідністю її умов умовам укладеного договору позики є нерозумним та недопустимим.

Зі змісту поданої до суду мирової угоди, а саме п.1, 10,11 є взаємовиключеними, які не дають підстави затвердження мирової угоди, оскільки п.11 фактично є рішенням суду про стягнення з відповідача в користь позивача заявлених позовних вимог. Однак, судом не досліджувалось це питання, рішення по даній справі не приймалось, а тому така трактовка суперечить ст.207 ЦПК України.

Діючим законодавством не передбачено заключення мирової угоди під умовою.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що умови мирової угоди не відповідають вимогам закону, тому підстави для її затвердження і закриття провадження у справі відсутні.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення заяви про затвердження мирової угоди немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 255, 256, 260, 261, 353 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання сторін про затвердження мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Розгляд справи призначити на 20 грудня на 10 год.00 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області С.С.Крупінська