справа № 502/2015/2020
провадження № 2/521/686/24
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
Головуючого судді Михайлюка O.A.,
при секретарі Родіоновій Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, -
Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 18.03.2011 року у розмірі 8031,16 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.03.2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.
ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , померла. На дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 18.03.2011 року становить 8031,16 грн.
02 квітня 2020 року позивачем було направлено на адресу Кілійської державної нотаріальної контори претензію кредитора.
Враховуючи те, що на момент смерті ОСОБА_1 проживав з нею за однією адресою, та не відмовився від спадщини, позивач вважає його таким, що фактично прийняв спадщину, а отже саме він повинен відповідати за кредитом спадкодавця.
Вказані обставини і змусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, відповідно до заяви, яка долучена до позову, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, справу розглянути в спрощеному провадженні.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що на підставі заяви №б/н ОСОБА_2 від 18.03.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, їй було відкрито рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 25 листопада 2015 року.
Станом на дату смерті заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором № б/н від 18.03.2011 року становила 8031,16 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Частиною 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України встановлено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.
При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця.
Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України.
При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор спадщини, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановленні спадкоємці взагалі.
Листом-повідомленням від 10 квітня 2020 року №233/02-14 Теплодарська міська державна нотаріальна контора Одеської області, на яку покладено обов`язки по нотаріальному обслуговуванню населення Кілійського району Одеської області повідомила, що 10 квітня 2020 року претензія кредитора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримана, зареєстрована у вхідній кореспонденції за №276/02-14 та долучена до спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 за №72/2016, у спадковому реєстрі спадкова справа №58684596. Також вказано, що із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 до нотаріальної контори не зверталася жодна особа.
Позивач зазначає, що вимога була направлена відповідачу, оскільки саме він на момент смерті ОСОБА_2 проживав з нею за однією адресою, а отже, у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України вважається таким, що фактично прийняв спадщину.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.
На виконання ухвали суду від 29 січня 2024 року Ренійська державна нотаріальна контора надала копію Спадкової справи відкритої після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .
Матеріали даної спадкової справи будь-якої інформації щодо належного на праві власності майна спадкодавця ОСОБА_2 не містять.
Також з матеріалів спадкової справи не вбачається факту прийняття спадщини ані ОСОБА_1 , ані будь-яким іншим спадкоємцем.
Представник позивача у заяві вказує, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та він прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника; спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.
Однак, відповідно до довідки з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 11 серпня 2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з 10.05.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 ; а згідно із відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру 04.01.2022 року знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачем не надано суду жодних доказів, що відповідач на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_2 та прийняв спадщину.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, позивач в супереч вищезазначеним нормам закону не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, яке майно залишилося у спадок після смерті ОСОБА_2 , його вартість, та хто саме прийняв та отримав спадщину.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.509, 1048, 1049, 1054, 1216-1218, 1258, 1268, 1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 76, 77, 81, 89, 141, 265, 354 ЦПК України, суд -
В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: О.Михайлюк