РІШЕННЯ

Іменем України

19.11.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участь секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю заінтересованої особи - ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, -

встановив:

Заявники звернулися до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Заяву обгрунтовують тим, що вони, заявники, проживають за адресою АДРЕСА_1 . Колишній чоловік заявниці ОСОБА_1 , батько заявників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 з 16.09.2024р. проживає за адресою АДРЕСА_2 . Зазначають, що ОСОБА_4 регулярно вчиняє щодо них домашнє насильство протягом тривалого часу. ОСОБА_4 зловживає алкоголем, після чого влаштовує скандали, стає неконтрольованим та агресивним. ОСОБА_4 кричить, принижує, ображає, обзиває та залякує, заважає спати вночі. Були випадки, коли ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння хапав зброю та залякував нею. Це почалося ще близько двох років тому. Останній випадок відбувся 16.09.2024 р., коли ОСОБА_4 схопив зброю з сейфу, почав її заряджати і погрожувати, що «зараз буде багато крові», а коли вони, заявники, почали викликати поліцію, ОСОБА_4 втік з дому. Такі ситуації є дуже травматичними для них, оскільки вони переживають неабиякий стрес та страх за своє життя та здоров?я. Таким чином, ОСОБА_4 чинить фізичне, психологічне та економічне насильство. ОСОБА_1 зверталася за допомогою до ГО «Жіночі перспективи» як постраждала від домашнього насильства. За психологічною допомогою до психолога звертались також і ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Висновками психологів підтверджується факт заподіяння шкоди їхньому здоров?ю у зв?язку із вчиненням щодо них домашнього насильства. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 11.01.2023р. в справі №465/7538/22 звільнено ОСОБА_4 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за малозначністю, обмежившись усним зауваженням. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 17.10.2024р. в справі №465/7550/24 визнано винуватим за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. Зважаючи на викладене, вони, заявники, змушені звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису, оскільки вжиті раніше поліцією та судом заходи не принесли очікуваного результату.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, представниця заявників - адвокат Гнідець О.М. подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності заявників.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З довідок про реєстрацію місця проживання від 04.03.2020р., 02.09.2021р. та 06.09.2021р., виданих ФРА ЛМР вбачається, що заявники зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно витягу №135103585 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, дана квартира належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

До матеріалів заяви долучено копії заяв, поданих в ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області, постанов Франківського районного суду м. Львова, які свідчать про те, що ОСОБА_4 неодноразово вчиняв домашнє насильство по відношеню до заявників.

Згідно довідки №266, виданої 18.10.2024р. головою ГО "Жіночі перспективи" Л. Максимович, ОСОБА_1 отримує послуги у ГО "Жіночі перспективи" з вересня 2024 року як постраждала від домашнього насильства зі сторони її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримують безоплатну психологічну та юридичну допомогу щодо захисту та подолання наслідків домашнього насильства.

Згідно висновку психолога ОСОБА_5 від 15.10.2024р., було проведене первинне обстеження потерпілого ОСОБА_3 , в результаті якого виявлено підвищену тривожність, що може бути результатом пережитих стресів психотравмуючих впливів щодо нього зі сторони його батька ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч.6 ст.82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, встановлено та не потребують доказування обставини, якими заявники обґрунтовують заяву про видачу обмежувального припису.

Відповідно до змісту ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; -фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ч.3 ст.26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19).

Суд вважає встановленим, що між заявниками та ОСОБА_4 існують неприязні стосунки та останній систематично вчиняє домашнє насильство стосовно заявників, що виражаються у погрозах фізичного та психологічного насильства, сварках, нецензурних висловлюваннях.

Суд вважає, що наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_4 на шлях виправлення не стає, навпаки повторність його дій свідчить про небезпеку та загрозу здоров"ю заявників.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19 зробив висновок, що тимчасове обмеження права власності кривдника, зокрема тимчасове обмеження у користуванні житловим приміщенням, з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У статті 27 Конституції України зазначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19 зазначив, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_4 вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а тому останні, які є жертвами такого насильства, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

На підставі викладеного, керуючись статями 43 44, 49; 259, 263 - 265, 293-295, 315-316, 350 - 7 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю заінтересованої особи - ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису задоволити.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , якому визначити тимчасове обмеження його прав, а саме, заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань менше ніж 300 м до місця проживання постраждалих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв"язку особисто чи через третіх осіб з постраждалими особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Встановити строк дії обмежувального припису шість місяців.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районну адміністрацію за місцем проживання (перебування) заявника.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Заявник 1: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Заявник 2: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Заявник 3: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа: ОСОБА_4 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В. Кузь