КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/5525/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9403/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Волошина В.О., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором процентної позики від 20 вересня 2021 року в сумі 3 656 860,00 грн., відсотки за користування позикою в сумі 365 686,00 грн. та інфляційній втрати в сумі 73 137,20 грн. (а.с. 1-3).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передано на розгляд до Дзержинського міського суду Донецької області(а.с. 21-22).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 13 березня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шевченко Д.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва (а.с. 24-27).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначав, що предметом позовної заяви, що передувала винесенню оскаржуваної ухвали була заборгованість за договором процентної позики від 20.09.2021 року, укладеного між позивачем та відповідачем.

Відповідно до преамбули вказаного договору позичальником є громадянка України ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , що фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до п. 20 договору сторони підтвердили, що договір укладено, в тому числі, без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписи сторін в договорі.

Звертав увагу, що окрім даних стосовно адреси мешкання відповідачки, що зазначені в договорі, такі ж самі дані були зазначені відповідачкою і в розписці від 20.09.2021. Також зауважував, що 20.09.2023 відповідачці з боку позивача було направлено нагадування (вимога), яку відповідачка особисто отримала за адресою: АДРЕСА_3 . Тобто, адреса фактичного проживання відповідачки на території Шевченківського району міста Києва встановлено декількома документами, що не оскаржені та не скасовані, що фактично свідчить про правильність вибору позивачем територіальної підсудності саме Шевченківському районному суду міста Києва.

Крім того, посилався на те, що відповідачка є внутрішньо переміщеною особою в розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», оскільки фактичне її місце реєстрації знаходиться в м. Донецьк, що є тимчасово окупованою територією з 2014 року. Фактично, відповідачка не могла і не проживала на тимчасово окупованій території, проте не змінювала своєї реєстрації, що не суперечить діючому законодавству.

Вказував, що Дзержинський міський суд Донецької області наразі провадить свою діяльність в м. Торецьк Донецької області, що на момент подання позовної заяви перебуває в безпосередній близькості від лінії ведення активних бойових дій. Територія м. Торецьк систематично обстрілюється окупаційними військами, про що свідчать публікації в ЗМІ.

Враховуючи викладене, вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та такою, що винесена без належного з`ясування обставин (а.с. 24-27).

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи матеріали даної цивільної справи на розгляд до Дзержинського міського суду Донецької області, суд першої інстанції виходив з того, що згідно відповіді № 462583 від 26 лютого 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що не відноситься до території Шевченківського району м. Києва.

Колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції, врахувавши наступне.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

За правилами ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно з ч. 7 ст. 187 ЦПК України інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Приписами ч. 8 ст. 187 ЦПК України передбачено, що суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

У відповідності до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором процентної позики від 20 вересня 2021 року за останнім відомим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_3 .

На виконання вимог ст. 187 ЦПК України судом першої інстанції був здійснений запит щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 .

Згідно відповіді № 462583 від 26 лютого 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом не було взято до уваги, що з копії договору процентної позики від 20 вересня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та копії розписки до договору процентної позики від 20 вересня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 вказала, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тобто адреса фактичного проживання відповідачки на території Шевченківського району міста Києва.

Так, відповідно до копії договору процентної позики від 20 вересня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , остання зазначила своє фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4-5).

Також, з розписки до договору процентної позики від 20 вересня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 вказала, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Проте, законодавством передбачено, що позов пред`являється за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання особи, проте, доказів того, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 до суду не надано та судом таких не встановлено, оскільки з відповіді № 462583 від 26 лютого 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

За змістом договору процентної позики від 20 вересня 2021 року сторони не зазначили місце його виконання, такий договір не належить до правочинів виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці (ч. 8 ст. 28 ЦПК України)

Додані до позовної заяви копія договору процентної позики від 20 вересня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копія розписки до договору процентної позики від 20 вересня 2021 року, копія письмового нагадування не можуть вважатися належними доказами, що підтверджують зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 у встановленому законом порядку.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою апеляційним судом відхилені, оскільки таких доказів до суду не надано і в матеріалах справи відсутні докази взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 , відповідно до якої фактичним місцем її проживання/перебування була б адреса: АДРЕСА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншому суду після їх перегляду апеляційним судом не віднесені процесуальним законом до судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова