Справа № 141/359/24
Провадження №2/141/139/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Климчука С.В.,

при секретарі судового засідання

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Кравчука М.О.(в режимі відеоконференції),

відповідач не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 141/359/24 за позовом ОСОБА_1 до Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

УСТАНОВИВ:

27.06.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка до дня смерті проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 склала заповіт, який 04.02.1992 було посвідчено секретарем Скоморошківської сільської ради Оратівського району Вінницької області та зареєстровано у реєстрі за № 19, згідно якого все належне їй майно в рівних частинах на час смерті заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:005:0201, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1825 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:005:0201, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Інше спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , відсутнє.

Позивачка зазначає, що своєчасно прийняти спадщину не змогла, оскільки були відсутні кошти для оплати нотаріальних дій та вирішила, що вступом у спадщину є спільне проживання, поховання та фактичне користування належною нерухомістю померлої.

Відтак, у зв`язку із пропуском позивачем строку для прийняття спадщини та відсутністю доказів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, а саме доказів постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем, приватним нотаріусом Кравченко О.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

За вказаних обставин, позивачка ОСОБА_1 просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю 3 (три) місяці.

Ухвалою суду від 09.07.2024 відкрито провадження у справі № 141/359/24 та призначено підготовче засідання на 08.08.2024, витребувано у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Кравченко О.В. належним чином завірену копію спадкової справи № 56/2024, заведену після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також інформацію щодо внесення реєстраційного запису про посвідчення заповіту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ.

Підготовче судове засідання, призначене на 08.08.2024, не відбулось та було відкладено на 05.09.2024, у зв`язку з відпусткою судді.

Ухвалою суду від 05.09.2024 замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 на належного Оратівську селищну раду Вінницького району Вінницької області, продовжено строк підготовчого провадження у справі № 141/359/24 на тридцять днів з ініціативи суду та відкладено розгляд справи № 141/359/24 на 03.10.2024.

Підготовче судове засідання, призначене на 03.10.2024, було відкладено на 22.10.2024, у зв`язку із неявкою сторін.

Ухвалою суду від 22.10.2024 закрито підготовче провадження у справі № 141/359/24, призначено справу до судового розгляду по суті на 14.11.2024.

Відповідач Оратівська селищна рада Вінницької області, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце судового засідання, 14.11.2024 в судове засідання не з`явилася, повноважного представника не направила.

Натомість, 29.10.2024 до суду надійшла заява Оратівської селищної ради Вінницької області від 29.10.2024 про розгляд справи № 141/359/24 без участі представника селищної ради, у якій також зазначено, що проти задоволення позовних вимог відповідач не заперечує.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, з`ясувавши думку позивачки та її представника, а також з урахуванням конкретних обставин справи №141/359/24, наявності доказів своєчасного та належного повідомлення відповідача про час, день та місце розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи № 141/359/24 за відсутності відповідача Оратівської селищної ради Вінницької області.

В судовому засіданні 14.11.2024 позивачка ОСОБА_1 суду пояснила, що прийняти своєчасно спадщину позивачка не змогла, оскільки вона хворіла та у неї були відсутні кошти для оплати нотаріальних дій.

Також позивачка стверджувала, що протягом десяти років вона доглядала за своєю хворою матір`ю ОСОБА_3 , яка проживала у її будинку. Стосовно іншої спадкоємиці, своєї сестри ОСОБА_2 , позивачка зазначила, що остання на поховання матері не приїжджала, спадщини не приймала та на даний час проживає на території росії.

З огляду на вказані обставини, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивачки адвокат Кравчук М.О. також позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та в матеріалах справи.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи № 141/359/24, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як убачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 17.07.2019 виконавчим комітетом Скоморошківської сільської ради Оратівського району Вінницької області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Скоморошки Оратівського району Вінницької області, про що 17.07.2019 складено відповідний актовий запис № 18.

Згідно з довідкою Оратівської селищної ради (віддалене робоче місце №23), ОСОБА_1 проживала разом, вела спільне господарство та дійсно провела за власні кошти поховання своєї матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, як убачається з довідки Скоморошківського старостинського округу Оратівської селищної ради № 163/08.00.23-10 від 15.05.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . На день смерті була зареєстрована і постійно проживала в АДРЕСА_1 . За вказаною адресою на день смерті спадкодавця ніхто не був зареєстрований та не проживав.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, у складі якої наявне нерухоме майно.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 118680298 від 28.03.2018, об`єктом нерухомого майна є земельна ділянка, кадастровий номер :01:005:0200, площею 0,1825 га, власник - ОСОБА_3 .

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 121048568 від 18.04.2018, об`єктом нерухомого майна є земельна ділянка, кадастровий номер :01:005:0201, площею 0,25 га, власник - ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_2 від 27 грудня 1991, жилий будинок АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_3 .

Як убачається зі змісту заповіту, посвідченого 04.02.1992 секретарем Скоморошківської сільської ради Оратівського району Вінницької області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 19, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , все своє майно: а саме жилий будинок, сарай, погріб та майно, яке знаходиться в хаті заповіла в рівних долях ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 77180229 від 03.06.2024, заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 04.02.1992 Скоморошківською сільською радою Оратівського району Вінницької області, чинний, номер у Спадковому реєстрі 39379056, номер в реєстрі нотаріальних дій 19.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77725665 від 22.07.2024, спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведена 03.06.2024 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Кравченко О.В., стан чинний, номер у нотаріуса 56/2024, номер у Спадковому реєстрі 72522324.

З матеріалів спадкової справи №56/2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 убачається, що дану справу розпочато приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Кравченко О.В. 03.06.2024 за заявою ОСОБА_1 .

Як убачається із постанови приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Кравченко О.В. від 05.06.2024, у зв`язку з тим, що позивачем пропущено встановлений законодавством шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а також у зв`язку із відсутністю доказів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, зокрема доказів постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , зокрема, щодо житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:005:0201, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1825 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:005:0201, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Аналізуючи установлені обставини, суд доходить висновку, що між сторонами виникли правовідносини у сфері спадкового права в частині визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.

Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст. 1217 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до частин 1-2 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти.

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.ч. 2-3 ст. 1272 ЦК України).

Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Згідно диспозиції вказаної норми закону, у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як установлено судом та стверджує позивачка у позові, остання не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки у неї були відсутні кошти для оплати нотаріальних дій, що, в свою чергу призвело до пропущення нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Також Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, саме на позивачку покладений обов`язок доказування факту поважності причин пропуску нею строку для прийняття спадщини належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

Натомість, як установлено судом у даній справі, позивачкою та її представником не зазначено обґрунтованих поважних обставин, які б перешкоджали їй звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом встановленого шестимісячного строку з моменту смерті її матері.

Суд зазначає, що системний аналіз чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, у співвідношенні із наданими позивачем доказами на обґрунтування заявлених позовних вимог, які містяться у матеріалах справи 141/359/24, дає підстави стверджувати, що відсутність коштів для оплати нотаріальних дій, що, в свою чергу, призвело до пропущення спадкоємцем строку для подачі заяви про прийняття спадщини, не є поважною причиною для визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини.

Також, суд не може визнавати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, сімейні обставини тощо.

Отже, якщо у спадкоємця не було об`єктивних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не скористався правом на прийняття спадщини, а відтак відсутні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Подібний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, провадження № 61-48230св18, від 11 серпня 2021 року у справі №720/1079/19, провадження № 61-14663св20.

Отже, аналізуючи надані позивачкою докази по справі в контексті спірних правовідносин та з урахуванням тривалості пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини (більше 4 років), а також беручи до уваги установлені фактичні обставини справи, суд вважає, що позивачка та її представник не довели існування об`єктивних перешкод для прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_3 протягом шестимісячного строку, та відповідно не довели належними доказами, що пропуск строку для прийняття спадщини відбувся з поважних причин.

Також інші доводи та посилання представників сторін щодо заявлених позовних вимог суд до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують висновків суду та встановлених судом фактичних обставин справи №141/359/24, та відповідно не можуть впливати на законність даного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За вказаних фактичних обставин, враховуючи норми чинного цивільного законодавства України в контексті виникнення спірних правовідносин між сторонами, відсутності належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог (зокрема відсутність доказів поважності причин пропуску встановленого законодавством шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця), суд доходить висновку, що правові підстави для задоволення позову у справі №141/359/24 відсутні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно з частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, а також відмови задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивачку.

Керуючись ст. ст. 1216-1217, 1220, 1270, 1272 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 18, 76-82, 79, 141, 258, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд

У Х В АЛ И В:

1.У задоволенні позову відмовити.

2. Копію рішення направити відповідачу згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Повний текст рішення суду оформлено та виготовлено 21.11.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Оратівська селищна рада Вінницького району Вінницької області (вул. Героїв Майдану, 78, с-ще Оратів Вінницької області, 22600).

Суддя С.В. Климчук