КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/5398/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2024 року у складі судді Свєтушкіної Д.А.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: державний реєстратор Пірнівської сільської ради Демидюк Юлія Михайлівна про скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом у якому з урахуванням змінених позовних вимог просив:

- скасувати рішення Вишгородської міської ради від 26 червня 2020 року за № 64/65, прийняте на 64 сесії VII скликання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:236:6014) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення державного реєстратора Демидюк Ю.М., індексний номер: 53610940 від 14 серпня 2020 року, про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку під кадастровим номером :01:236:6014, яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 серпня 2020 року, запис за номером 37762533;

- визнати противоправним та скасувати рішення Вишгородської міської ради від 30 червня 2022 року № 18/73 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва площею 0,10 га, розташованої по АДРЕСА_1 , у відповідності до викопіювання з кадастрової карти;

- зобов`язати Вишгородську міську раду, на найближчому пленарному засіданні сесії Вишгородської міської ради, повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва площею 0,10 га, розташованої по АДРЕСА_1 , у відповідності до викопіювання з кадастрової карти, в порядку і спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувані рішення відповідача Вишгородської міської ради ухвалено незаконно, а право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку необхідно скасувати, оскільки позивач також звернувся із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність та має право на першочергове отримання у власність земельної ділянки, однак Вишгородська міська рада надала необґрунтовану і незаконну перевагу у відведенні земельної ділянки ОСОБА_2 , навіть незважаючи на його недобросовісні дії та зволікання. В зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: Державний реєстратор Пірнівської сільської ради Демидюк Ю.М. про скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог про скасування рішення Вишгородської міської ради від 26 червня 2020 року за № 64/65 та скасування рішення державного реєстратора Демидюк Ю.М. індексний номер: 53610940 від 14 серпня 2020 - відмовлено. В іншій частині позовних вимог провадження у справі закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2024 року та задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у справі існує достатньо доказів, які підтверджують про звернення позивача з клопотанням від 14 квітня 2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме скріншот з електронної скриньки позивача про відправлення на електронну адресу відповідача вказану на його сайті.

Вказує, що він двічі звертався з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відносно земельної яка була в подальшому надана ОСОБА_2 . Судом першої інстанції цей факт не було взято до уваги. Суд сконцентрував увагу лише на другому клопотанні. Клопотання яке було подано першим 26 лютого 2020 року, в сукупності з іншими обставинами справи, підтверджує аргументи позивача.

Посилається на те, що поведінка відповідача і ОСОБА_2 , щодо відмови позивачу у надані дозволу на розробку проекту землеустрою є неправомірною.

Звертає увагу суду на те, що він мав правомірні очікування, щодо отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки ним було дотримано процедури отримання ділянки у власність, але процедуру завершити не вдалося внаслідок противоправної бездіяльності відповідача, що підтверджується адміністративним провадженням у Київському окружному адміністративному суді № 320/4797/20.

Зазначає, що спірна земельна ділянка на даний час знаходиться у приватній власності Ліхнова, а тому спір в частині оскарження рішення Вишгородської міської ради від 30 червня 2022 року №18/73 відноситься до юрисдикції цивільного суду, а тому суд повинен був дослідити аргументи позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу Вишгородська міська рада, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2024 року залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Зі справи убачається, що 03 жовтня 2019 року до Вишгородської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 (прямокутна форма) звернувся ОСОБА_2 (вх. № 2-31/Л-4291 від 03.10.2019) (а.с. 76 т.1).

Рішенням Вишгородської міської ради від 31 жовтня 2019 року № 57/13 надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 на підставі звернення ОСОБА_2 (а.с. 21 т.1).

26 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,05 гектара (суміжна земельна ділянка з кадастровим номером :01:236:1761), яка знаходиться в межах земель змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), шляхом розміщення модульного будинку, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти (вх. № 2-31/3-2341 від 26.02.2020 року) (а.с. 37-38 т.1).

У відповідь на клопотання позивача виконавчий комітет Вишгородської міської ради від 24 березня 2020 року № 2-31/270 та повідомлено, що згідно наданих ним графічних матеріалів бажаним місцем розташування земельної ділянки було встановлено, що земельна ділянка, яка розглядається ним, як можлива для надання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у відповідності до плану зонування території м. Вишгород, затвердженого на сесії Вишгородської міської ради від 28.01.2016 року № 5/11 частково розташована в зоні "Ділові зони Г-2". В межах даної зони передбачено надання земельних ділянок у власність виключно під існуючими житловими будинками (присадибна ділянка). Також дана земельна ділянка частково розташована в рекреаційній зоні озеленених територій загального користування Р-3. В межах даної зони не передбачено ведення особистого селянського господарства та ведення індивідуального садівництва (а.с. 39-40 т.1).

16 квітня 2020 року позивач також звернувся до Вишгородської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 гектара, для ведення садівництва, розташованої по АДРЕСА_1 (суміжна земельна ділянка з кадастровим номером :01:123:0100). До вищевказаного клопотання позивачем було додано наступні документи: копію паспорта, схему викопіювання на 2-х аркушах, копію довідки внутрішньо переміщеної особи, копію посвідчення учасника бойових дій та копію витягу ділянки, згідно якого зазначена змелена ділянка має трикутну форму та знаходиться по АДРЕСА_1 .

Листом виконавчого комітету Вишгородського міської ради від 13 травня 2020 року № 2-31/355 ОСОБА_1 повідомлено, що у результаті розгляду його звернення було встановлено, що бажана земельна ділянка у відповідності до плану зонування території м. Вишгород, затвердженого на сесії Вишгородської міської ради від 28 січня 2016 року № 5/11 розташована в рекреаційній зоні озеленених територій загального користування Р-3, в межах якої не передбачено ведення особистого селянського господарства та ведення індивідуального садівництва (а.с. 44 т.1).

Відповідно до листа ДСУ з питань геодезії, картографії та кадастру від 08 травня 2020 року позивача повідомлено, про те, що за інформацією Головного управління Держгеокадастру у Київській області державним кадастровим реєстратором відділу у Вишгородському районі Головного управління Босенко С.В. на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок розроблених ФОП ОСОБА_4 та за заявою ОСОБА_5 № 020 від 02 квітня 2020 року здійснено державну реєстрацію земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер: :01:236:6014. Підставою для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є рішення Вишгородської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 від 31 жовтня 2019 року № 57/13 (а.с. 32-33 т.1).

Рішенням Вишгородської міської ради від 26 червня 2020 року № 64/65 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий номер :01:236:6014) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 28-29 т.1).

Згідно з скріншоту з Кадастрової карти зазначена земельна ділянка прямокутної форми та знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 30 т.1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:236:6014 площею 0,1 га з 11 серпня 2020 року зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 64/65 від 26.06.2020 (а.с. 42-43 т.1).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 320/4797/20 за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, визнано протиправною бездіяльність Вишгородської міської ради, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 14 квітня 2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га, для ведення садівництва, розташованої по АДРЕСА_1 у відповідності до викопіювання з кадастрової карти та зобов`язано Вишгородську міську раду на найближчому пленарному засіданні в межах місячного строку розглянути клопотання ОСОБА_1 , що зареєстроване у Вишгородській міській раді 16 квітня 2020 року за № 2-31/3-2705, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,10 га, для ведення садівництва, розташованої по по АДРЕСА_1 , у відповідності до викопіювання з кадастрової карти, у порядку та спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України (а.с. 125-130 т.1).

Рішення Вишгородської міської ради від 30 червня 2022 року № 18/73 на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 320/4797/20 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо безоплатного відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва площею 0,10 га, розташованої по п АДРЕСА_1 , у відповідності до викопіювання з кадастрової карти (а.с. 132, 147 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про скасування рішень Вишгородської міської ради від 26 червня 2020 року за № 64/65 та державного реєстратора Демидюк Ю.М. від 14 серпня 2020 року, районний суд виходив з того, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт звернення ним до Вишгородської міської ради із клопотанням про надання земельної ділянки від 14 квітня 2020 року щодо земельної ділянки, яка була передана у власність ОСОБА_2 , а також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного рішення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 186-1 ЗК України, чинними на час виникнення спірних правовідносин, розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 372/3519/17 (провадження № 61-9176св19) зазначено, що орган місцевого самоврядування за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою має право вчинити лише такі дії: надати дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16 (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 450/2477/19 (провадження № 61-17933св20) зроблено висновок, що рішення про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проєкту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди".

При цьому колегія суддів звертає увагу, що скасування вказаних рішень у судовому порядку не є підтвердженням переважного права позивача перед іншими громадянами на передачу спірної земельної ділянки йому у власність.

Вишгородська міська рада діяла в межах наданих їй повноважень і підстав для скасування рішень про передачу ОСОБА_2 спірної земельної ділянки суд не вбачає.

ОСОБА_1 не довів незаконності набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку.

Крім того, розглядаючи спір у подібних правовідносинах, Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 450/3693/18 (провадження № 61-4944св21) зазначив, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробленню проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розроблення такого проєкту самостійно.

Таким чином, дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність.

Одночасно матеріали справи містять докази того, що за ОСОБА_2 11 серпня 2020 року уже зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 64/65 від 26.06.2020 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:236:6014 площею 0,1 га з 11 серпня 2020 року (а.с. 42-43 т.1).

За змістом частини п`ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про скасування рішень Вишгородської міської ради від 26 червня 2020 року за № 64/65 та державного реєстратора Демидюк Ю.М. від 14 серпня 2020 року.

Обґрунтовано районний суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання противоправним та скасування рішення Вишгородської міської ради від 30 червня 2022 року № 18/73, про зобов`язання Вишгородську міську раду, на найближчому пленарному засіданні сесії Вишгородської міської ради, повторно розглянути клопотання позивача про дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо безоплатного відведення спірної земельної ділянки у власність для ведення садівництва у відповідності до викопіювання з кадастрової карти, в порядку і спосіб, передбачені статтею 118 ЗК України.

Так, суд першої інстанції послався на те, що спір, який виникає з цивільних правовідносин, відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення Вишгородської міської ради, яка у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень, що свідчить про те, що ця справа відноситься до юрисдикції адміністративного суду, пославшись на висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 823/1984/16 (провадження № 11-1528апп18).

У справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом на захист свого права в отриманні земельної ділянки у власність, яке не було реалізовано внаслідок відмови міської ради у затвердженні документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та визнання недійсними раніше прийнятих рішень, якими передано у власність відповідачу земельної ділянки.

Отже в даній справі вирішуються питання щодо права на земельну ділянку, котру, як вважає позивач, було неправомірно передано суб`єктом владних повноважень у власність іншій особі, тобто спір в цій частині має приватно-правовий характер та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди позивача з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: