Справа № 635/7173/24
Провадження № 2/635/3961/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року с-ще Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Омельник М.М., розглянувши у підготовчому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Омельник М.М., головуючого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа Начальник Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Харківській області Горбачов Олександр Васильович про відшкодування моральної шкоди завданої порушенням прав гарантованих ст. 28, ст. 32 Конституцією України шляхом незаконного втручання в особисте життя та розповсюдження недостовірної інформації про особисте життя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа Начальник Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області Горбачов Олександр Васильович, в якому просить стягнути з Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 000 гривень, завдану начальником ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області порушенням прав гарантованих ОСОБА_1 ст. 28, ст. 32 Конституцією України, а саме оформлення ним листа у яких ОСОБА_1 «виставлено» сварливим жебраком, який бігає за дармовим харчами і свариться за їх неотримання.

До суду надійшло клопотанняпозивача ОСОБА_1 , в якому останній заявляє відвід судді Омельник М.М., головуючому у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа Начальник Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Харківській області Горбачов Олександр Васильович про відшкодування моральної шкоди завданої порушенням прав гарантованих ст. 28, ст. 32 Конституцією України шляхом незаконного втручання в особисте життя та розповсюдження недостовірної інформації про особисте життя.

В обґрунтування клопотання зазначає, що їм подано позов до ГУНП В Харківській області стосовно відшкодування моральної шкоди завданої розповсюдженням відносно мене недостовірної інформації і втручання в особисте життя. Розгляд позову розподілено на суддю М.М. Омельник. Якою було відкрито провадження у справі. При вступу на посаду судді особа складає присягу такого змісту: "Я, (ім?я та прізвище), вступаючи на посаду судді, урочисто присягаю Українському народові об?єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов?язки судді, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя». Під час розгляду питання про можливість особою зайняти посаду судді, ця особа проходить перевірку на моральні якості, і прояв себе з моральності на попередньому місці роботи. Тобто суддею не може бути будь яка особа, а може бути особа яка має бездоганну репутацію: чесної, принципової, моральної людини яка інтереси держави, виконання норм закону ставить вище ніж свої особисті інтереси. В процесі громадської діяльності, коли суспільство обурила інформація про захмарні пенсії працюючих прокурорів, з відкритих джерел була отримана наступна інформація: суддя М.М. Омельник, обіймаючи посаду прокурора, з захисту інтересів держави в суді, отримала пенсію у 90% від отриманої заробітної плати та нарахованих виплат на неї, на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/12257/19. Під сумнів судове рішення не ставить, але знайомлячись з ним виникли питання стосовно застосування в конкретному випадку норми права, яка втратила чинність, з посиланням на ст. 22 та ст. 58 Конституції України у цих судових рішеннях, і чому такі норми права не застосовуються до інших осіб, яким призначено пенсію після 2012 року не на підставі норм права які діяли до цього і особливо стосувались віку виходу на пенсію і стажу роботи. При тому рішення щодо призначення пенсій прокурорам на підставі закону, що втратив чинність приймались виключно судом першої інстанції і не проходили оскарження ні у апеляційному, ні у касаційному порядку, що не можна вважати про наявність сталої судової практики. Але тут інший аспект прийняття судом першої інстанції таких рішень, а саме їх приймав не кожен суддя, а окремі судді. Тому для отримання такого рішення необхідно було щоб позовна заява потрапила на розгляд тому судді, який наважиться прийняти таке рішення. І це треба зробити в «обхід» автоматизованого розподілу справи. Що є порушенням норм КАС України. М.М. Омельник , будучи прокурором, який досконально обізнаний з нормами КАС України, за для того щоб її позов про перегляд пенсійного забезпечення отримав «потрібний» суддя, 11 листопада 2019 року подає позов за яким зареєстровано справу № 520/11989/19 і розподілено на розгляд судді Ю.В. Бадюкова. 13 листопада 2019 року, М.М. Омельник подає заяву про відкликання позову. І в той же день - 13 листопада 2019 року подає нові позовні заяви, за якими зареєстровано справи № 520/12142/19 суддя О.О. Біленський та № 520/172/19 - суддя О.В. Білова, які знов відкликає. 14 листопада 2019 року знов подає дві позовні заяви, за якими зареєстровано справи № 520/12180/19 суддя Н.А. Полях та № 520/12222/19- суддя О.В. Білова, і знов ці заяви М.М. Омельник відкликає. Першу 15 листопада 2019 року, другу 14 листопада 2019 року. Але 15 листопада 2019 року М.М. Омельник знов подає позовну заяву, за якою зареєстровано справу № 520/12257/19 - суддя Зінченко А.В. і це при тому, що розгляд справи № 520/12180/19 триває і ухвала про повернення позовної заяви постановлена 19 листопада 2019 року. П. 5 ч. 4 ст. 169 КАС України означені дії визначають як порушення норм КАС України і обумовлює повернення позовної заяви. Але є ще одна норма КАС України, це п. 11 ч. 5 ст. 160, який визначає зміст позовної заяви і обумовлює обов`язкове вказування в ній: власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. То судячи з обставин подання одночасно позовів М.М. Омельник зрозуміло що в позивних заявах, М.М. Омельник вказувала недостовірну інформацію щодо подання аналогічного позову. За вказаного, зробив висновок, про те, що суддя М.М. Омельник схильна в своїх інтересах діяти поза нормами закону, та приховувати свої незаконні дії. Можна вважати це його суб`єктивною думкою, але його виховували в іншій моральності. І він маю право не довіряти особі, яка порушує принципи моралі. Слід відмітити і те, що М.М. Омельник вчиняла свої дії на посаді прокурора, який теж дає присягу бути чесним та при наявності кодексу прокурорської етики. На підставі викладеного заявляє відвід судді М.М. Омельник за вищевикладених обставин, прохає його задовольнити і справу передати на розгляд іншому судді.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Відповідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно статті 129 Основного Закону суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Аналогічне положення міститься і у частині 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно якого кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно пункту 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про безсторонність суду.

Відповідно до статті 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно статті 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу. Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 36 цього Кодексу, статті 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Згідно частини 2, 3 статті 40 ЦПК України, передбачено, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Виходячи з аналізу наведених норм, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Проаналізувавши доводи позивача про відвід головуючого по справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, оскільки доводи позивача ОСОБА_1 є лише власними не аргументованими припущеннями та не можуть слугувати підставою для відводу судді.

Таким чином, заявлений відвід судді не містить належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для відводу судді, а доводи заявника є лише власними не аргументованими припущеннями, що є підставою для визнання відводу необґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 34, 36, 39, 40, 41, 260, 261, 352, 353, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

визнати заявлений позивачем ОСОБА_1 відвід головуючого судді необґрунтованим.

Передати заяву про відвід головуючого у справі для її вирішення у порядку, встановленому частиною 1 статті 33 ЦПК України.

Ухвала окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя М.М.Омельник