Провадження № 2/357/5479/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання Каплічної Ж.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ»» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

15.10.2024 представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», обґрунтовуючи тим, що 30.12.2017 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №01, шляхом підписання позичальником заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб де визначено основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. З умовами якого Відповідач погодився, про що свідчить наявність його власноручного підпису на відповідній заяві, що додається до даної позовної заяви. На підставі зазначеного кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 26400 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 49% річних, а розмір комісії за користування кредитом 0%. Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Згідно з п. 2.2.3 розділу І Публічної пропозиції, укладаючи цей договір, клієнт та банк приймають на себе всі обов`язки та набувають всіх прав, передбачених договором. Згідно з п.5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Відповідач довготривалий строк не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання перед банком. Заборгованість відповідача перед банком станом на 07 травня 2024 року складала 48381,8 грн, з яких: 29612,66 грн заборгованість за кредитом; 18769,14 грн, заборгованість по процентам, 0 грн, заборгованість за комісією. 08.05.2024 між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАКО» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким ТОВ «ФК «ФІНАКО» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. 16.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАКО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» було укладено договір факторингу № 1, за яким ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку (позикодавця), вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. Згідно реєстру боржників, загальна сума заборгованості відповідача станом на дату укладання договору факторингу за Кредитним договором склала 48381,8 грн, з яких: 29612,66 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 18769,14 грн сума заборгованості за відсотками, 0 грн., заборгованість за комісією. Вказана сума боргу була нарахована банком та не змінювалась з дати відступлення права вимоги за договором цесії від 08.05.2024. Позивач направив відповідачу письмову вимогу (повідомлення) від 04.10.2024 за адресою, яку він зазначив при отриманні кредиту, однак станом на дату подачі позовної заяви заборгованість відповідачем погашена не була. Тому, позивач просить у судовому порядку стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ»» заборгованість за кредитним договором у сумі 48381,80 грн, а також стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору.

24.07.2024 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

05.11.2024 представник відповідача, адвокат Нестройний Олександр Григорович, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з позовом з огляду на наступне. По-перше, АТ «ПУМБ», починаючи з 03.03.2020 не надавало ОСОБА_1 жодних коштів, а збільшений на власний розсуд кредитний ліміт використовувало на погашення заборгованості з нарахованих відсотків. Так, у відповідності до Заяви № 01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, 30.12.2017 ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1 000,00 грн. Згідно п. 4.3.3. частини 4 розділу ІІ Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції 10.06.2017, строк дії Кредитного ліміту при обслуговуванні Кредитної картки на «Умовах надання та обслуговування «Кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «У розстрочку» (Додаток №3) дорівнює 12 (дванадцяти) місяцям, а при обслуговуванні Кредитної картки на «Умовах надання та обслуговування «Кредитної картки «ВСЕ МОЖУ» з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «У розстрочку» (Додатку №4) - 60 (шістдесят) календарних днів з дня надання Кредитного ліміту. Зі спливом вказаного строку, дія Кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із Сторін. Строк дії Кредитного ліміту може бути скорочено у порядку, визначеному цим Договором. У разі незгоди Клієнта щодо подовження строку дії Кредитного ліміту, Клієнт має звернутись до Банку із відповідною письмовою заявою не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення чергового строку дії Кредитного ліміту. Проте АТ «ПУМБ», вже 04.01.2018 (через 5 днів), в порушення вищевикладеної умови Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», підвищив кредитний ліміт до 3 000,00 грн. В подальшому кредитний ліміт було збільшено 08.03.2018 до 7 000,00 грн, а потім ліміт підвищувався кожні 4 місяці, аж поки його розмір не досяг суми 26400,00 грн. Але збільшеним кредитним лімітом в основному користувався сам АТ «ПУМБ», оскільки за рахунок кредитного ліміту погашав нараховані ним же відсотки, після чого нараховував нові відсотки на нібито отриману ОСОБА_1 суму кредиту. Разом з тим, згідно п. 4.3.6.4. частини 4 розділу ІІ Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», сторони дійшли згоди, що Банк має право змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою. У відповідності до п. 4.2.19. розділу ІІ Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», у випадку обрання Клієнтом послуги/послуг, вказаних в попередньому пункті цього Договору, та укладення Договору/ів страхування, Клієнт цим безвідклично та беззаперечно доручає Банку при настанні строків/термінів оплати страхових платежів (премій) згідно умов Договору/ів страхування за рахунок власних коштів Клієнта на Картковому рахунку або, за умови відсутності чи недостатності на Картковому рахунку власних коштів Клієнта для оплати в повному обсязі суми страхових платежів (премій), - за рахунок встановленого на Картковому рахунку Кредитного ліміту, здійснювати протягом строку дії Договору/ів страхування їх оплату згідно Договору/ів страхування, укладеного/их зі Страховиком, шляхом переказу з Карткового рахунку Клієнта грошових коштів на користь Страховика, з яким Клієнтом укладений Договір/ри страхування. При цьому, згідно ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Слід зазначити, що у ОСОБА_1 постійно була наявною певна заборгованість, що також підтверджується доданою до позовної заяви Випискою по рахунку. Відтак АТ «ПУМБ» не мав права самостійно збільшувати кредитний ліміт та списувати його для погашення заборгованості за відсотками чи договорами страхування. Проте, не зважаючи на наявність заборгованості, АТ «ПУМБ», в порушення умов Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», здійснював переказ коштів на користь страховика. Згідно Додатку № 3 та Додатку № 4 до Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», строк дії платіжних карток 3 роки, тобто до 30.12.2020. ОСОБА_1 не звертався до АТ «ПУМБ» для отримання нової платіжної карти, а востаннє користувався кредитом 03.03.2020, що підтверджується інформацією з Виписки по картковому рахунку. Проте, неотримання ОСОБА_1 нової платіжної карти не завадило АТ «ПУМБ» й далі нараховувати відсотки за користування кредитом та здійснювати перерахування коштів Страховику навіть у 2021 році, після закінчення строку дії платіжної картки. При цьому, у відповідності до п. 4.3.6.6. частини 4 розділу ІІ Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», сторони дійшли згоди, що Банк має право закрити Кредитний ліміт зі спливом строку його дії або при настанні будь-якої з перелічених у вказаному пункті обставин, зокрема, у випадку несплати Клієнтом будь-якої суми, яка підлягає сплаті на користь Банку відповідно до цього Договору та/або невиконання або неналежне виконання Клієнтом будь-яких інших обов`язків за цим Договором, а також по будь-якому іншому договору, укладеному між Банком і Клієнтом. Втім Банк, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 тривалий час не користувався його послугами, замість закрити кредитний ліміт, продовжував нарахування боргових зобов`язань, штучно збільшуючи борг ОСОБА_1 . Відтак вважає, що нарахування відсотків та боргу за кредитом, не ґрунтується на умовах Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», і спрямоване на штучне збільшення боргових зобов`язань ОСОБА_1 , а тому суми, нараховані після 30.12.2020 не підлягають стягненню, адже їх Відповідач фактично не отримував та не використовував. По-друге, за змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання та його умови, розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Так, на підтвердження своїх вимог, позивачем додано до позовної заяви копію Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ», а у позовній заяві позивач посилається на пункт 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», згідно якої підписанням Заяви на приєднання до Договору, клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Проте, Позивач не надав доказів того, що ОСОБА_1 підписав додану позивачем до позовної заяви Публічну пропозицію АТ «ПУМБ». Також, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання ОСОБА_1 в електронному чи друкованому вигляді Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», адже цей документ викладений на 60 аркушах, і щоб з ним ознайомитись, необхідний значний час. Між тим, в Заяві № 01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаній відповідачем, не зазначені ані процентна ставка за користування кредитними коштами, ані строк надання банківських послуг, ані виду платіжної карти, ані будь-які інші умови надання банківських послуг, про які йдеться у Публічної пропозиції АТ «ПУМБ». За таких обставин та за відсутності належних підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві умови комплексного обслуговування в АТ «ПУМБ», враховуючи відсутність в Заяві № 01 домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом, надана Позивачем Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. До того ж, додана позивачем до позову Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» не підписана відповідачем та з огляду на її мінливий характер, не може вважатися складовою кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Також доданий до позовної заяви Розрахунок заборгованості не може бути належним доказом заборгованості, оскільки з нього незрозуміло, який відсоток нараховується, з якої суми боргу та навіть незрозуміло за який період. До того ж, з Виписки по розрахунковому рахунку відповідача вбачається, що одні й ті самі суми значаться і в графі «дебет» (прихід) і в графі «кредит» (витрати). Тобто, з огляду на те, що умовами Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» банку надано право самостійно збільшувати кредитний ліміт та використовувати його для погашення заборгованості по відсотках, можна дійти висновку, що суми, вказані у графі «кредит» повністю або частково погашаються сумами з графи «дебет», зокрема, й за рахунок кредитного ліміту. Отже заборгованості по відсотках взагалі не має бути, адже відсотки погашені, а після 30.12.2020 нарахування відсотків взагалі мало б припинитись, оскільки закінчився строк дії платіжної картки. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 (п. 53, п. 54) та від 04.02.2020 року по справі № 912/1120/16 (п. 6.19). Тож, оскільки строк дії платіжної картки закінчився 30.12.2020, внаслідок чого ОСОБА_1 не міг користуватися кредитом, - вважає, що нарахування відсотків після 30.12.2020 є неправомірним. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16 дійшла висновку, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Також, з доданої до позовної заяви Довідки про збільшення кредитного ліміту вбачається, що кредитний ліміт по карті ОСОБА_1 становить 26 400,00 грн. Разом з тим, обчислена Позивачем заборгованість за сумою кредиту становить 29 612,66 грн, тобто на 3 212,66 грн. більше, ніж кредитний ліміт. За таких умов вважає доданий до позовної заяви Розрахунок заборгованості неналежним доказом, та таким, що не відповідає дійсності. По-третє, статтею 256 Цивільного кодексу України визначено поняття позовної давності, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальний строк позовної давності становить три роки. Також, відповідно до пункту 6.9. частини 6 розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», сторони дійшли згоди, про те, що відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність за спорами, що виникають із Договору, а саме відшкодування збитків, сплати неустойки (штрафів, пені) встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч. 1, ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до ч. 1 ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. А згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначалось вище, останній раз ОСОБА_1 користувався кредитною картою 03.03.2020 та, оскільки кредитні кошти отримувались частинами, то строк позовної давності необхідно обчислювати та застосовувати до кожної окремої суми. Разом з тим, 30.12.2020 закінчився строк дії платіжної картки, і нову платіжну карту ОСОБА_1 не отримував. За таких умов вважає, що строк виконання настав саме 30.12.2020, коли закінчився строк дії кредитного договору, і 31.12.2020 позивачу достеменно стало відомо про прострочення відповідача. Але позивач звернувся до суду з даним позовом лише 14.10.2024. Відтак, вимоги позивача не підлягають задоволенню. Щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат У зв`язку з пред`явленням ТОВ «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» позову, ОСОБА_1 звернувся за професійною правничою допомогою до адвоката, в зв`язку з чим поніс витрати в розмірі 1 250,00 грн. (250,00 грн. за консультацію та 1 000,00 грн. за складання даного відзиву). Крім цього, не виключена необхідність залучення адвоката до участі у справі, для представництва та захисту інтересів ОСОБА_1 у суді, тому обґрунтування усіх понесених судових витрат та належні докази цьому, будуть надані додатково, у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Тому, враховуючи вищевикладене, просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, а в разі наявності підстав для задоволення позовних вимог застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

11.11.2024 представник позивача, за довіреністю у справі ОСОБА_2 , подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що ознайомившись з доводами викладеними представником відповідача у відзиві на позовну заяву, позивач вважає їх необґрунтованими та такими, що не підтверджені будь - якими належними доказами. Стосовно збільшення розміру кредитного ліміту позичальнику, представник зазначає, що в позовній заяві вказувалось та визнається представником відповідача у відзиві у відповідності до заяви №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, від 30.12.2017 ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000,00 грн. В подальшому цей кредитний ліміт було збільшено до розміру 26 400,00 грн, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту та не заперечується відповідачем. Умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Так, згідно пункту 4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS - повідомлення на Номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою. Отже, Банк був наділений правом збільшення суми кредитного ліміту, а позичальник в свою чергу міг заперечити проти такої зміни. Проте, доказів звернення до Банку з відповідною письмовою заявою не надав. Крім того, відповідач користувався збільшеною сумою кредитного ліміту та здійснював видаткові операції після дати останнього збільшення ліміту (20.11.2019) на власний розсуд (здійснював розрахунки через платіжні термінали в торговельних точках та отримував готівку в банкоматах), що останнім не заперечується та підтверджується випискою по рахунку. Доводи про те, що боржник не міг використовувати кредитні кошти, оскільки строк дії платіжної банківської картки закінчився, теж не заслуговують на увагу. Банківська платіжна картка це лише засіб для здійснення платежу, в той же час клієнт може також здійснювати розрахунки за платіжними операціями шляхом перерахування коштів на рахунки інших осіб за допомогою банківських онлайн сервісів або шляхом зняття коштів в касі банку без наявної платіжної картки. Крім того, позивач не міг випустити нову платіжну картку без волевиявлення позичальника та його згоди. Стосовно укладання Кредитного договору шляхом підписання заяви про приєднання позичальника до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, зазначає, що кредитний договір було укладено шляхом підписання позичальником заяви № 01 від 30.12.2017 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з умовами якого відповідач погодився, про що свідчить наявність його власноручного підпису на відповідній заяві. На підставі зазначеного кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 26400,00 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності, розмір процентної ставки склав 49% річних. У тексті наведеної заяви зазначено, що її підписанням позичальник беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, яка розмішена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладання Договору страхування на зазначених умовах. Того ж дня відповідач підписав паспорт споживного кредиту, у якому відображено інформацію, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. В тому числі: річна процентна ставка, реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту та інші умови. Відповідач користувався кредитними коштами, що засвідчено випискою по його рахунку, з якої вбачається, що останній розраховувався кредитною карткою за послуги, знімав готівку в банкоматах, а також частково погашав кредит. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, що в належний спосіб боржником не спростований, вбачається, що відповідач повністю зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконував, у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість. Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ», а в наступному позивачу не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Стосовно застосування судом строку позовної давності, представник зазначає наступне. Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність(зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають позовну давність. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався та остаточно закінчився 01 липня 2023 року. Отже, з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК України щодо продовження під час карантину загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, статтями 257, 258 цього кодексу, підлягає застосуванню у цій справі. Таким чином, з урахуванням продовження загальної позовної давності, позивач звернувся до суду 14 жовтня 2024 року в межах позовної давності. Більш того у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. Згідно з пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У зв`язку з вищенаведеним, просить врахувати наведені у даній відповіді на відзив на позовну заяву доводи під час ухвалення рішення в цивільній справі.

14.11.2024 представник відповідача, адвокат Нестройний Олександр Григорович, подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що позивач стверджує, що до нього перейшло право вимоги (первісного кредитора) за кредитним договором № 01, укладеним 30.12.2017 між Акціонерним товариством «Перший український універсальний банк» та ОСОБА_1 , на підтвердження чого, позивач надав копію Договору відступлення прав вимоги (цесїї) №1, укладеного 08.05.2024 між АТ «Перший український універсальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАКО» та Договору факторингу № 2, укладеного 16.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАКО» та ТОВ «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ».Також, у якості доказу переходу права вимоги від АТ «ПУМБ» до ТОВ «ФК» «ФІНАКО», позивач надав Акт приймання-передачі документів за Договором відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 та Реєстр боржників № до Договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024, проте вони не містять жодної інформації про боржників, яка має відображатися в оригіналі документу, зокрема, про ОСОБА_1 .Водночас, згідно розділу І Договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024: Реєстр Боржниківцеписьмовий перелік Прав вимоги, складений за формою згідно з Додатком № 2 до Договору, який містить імена, прізвища та по батькові Боржників - фізичних осіб, ідентифікаційні коди/реєстраційні номери облікової картки платника податків Боржників, контактні дані Боржників, реквізити Кредитних угод (номер і дата), суми заборгованості Боржників перед Цедентом за Кредитними угодами, загальний розмір заборгованості за Кредитною угодою та загальний обсяг Прав вимоги за всіма Кредитними угодами, права вимоги- всі існуючі і майбутні права вимоги Цедента до Боржників за Кредитними угодами, зазначені у Реєстрі Боржників,включаючи права вимоги відносно:сум заборгованості за кредитом;сум нарахованих Банком, але несплачених на Дату відступлення Права вимоги, процентів, в тому числі прострочених, за користування кредитом та неустойки;прав на відшкодування збитків, завданих невиконанням (неналежним виконанням) зобов`язань, встановлених Кредитною угодою;прав на відшкодування судових витрат, а також будь-яких інших пов`язаних з вимогою прав у повному обсязі, що підлягають передачі (відступленню) Цесіонарію за цим Договором. За таких умов, надані позивачем Акт приймання-передачі документів за Договором відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 та Реєстр боржників № до Договору відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 08.05.2024 є неналежними доказами переходу до нього права вимоги за кредитним договором № 01, укладеним 30.12.2017 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , не відповідають умовам Договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024, не містять підписів сторін, а тому можуть бути змінені (заповнені) в односторонньому порядку. Додане до позовної заяви повідомлення про відступлення права вимоги із зазначенням, що дану обставину засвідчує уповноважений представник AT«ПУМБ», доказом переходу права вимоги не являється, оскільки такі дані встановлюються лише на підставі договорів. До того ж, це Повідомлення не містить ані дати, ані підпису уповноваженого представника Банку. Крім того, згідно Договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024, уповноваженою особою Банку є заступник голови правління - ОСОБА_3 , а у повідомленні зазначений ОСОБА_4 , а тому виникає питання щодо наявності у останнього повноважень представляти інтереси Банку. Також, вказане повідомлення не може бути належним доказом відступлення прав вимоги, оскільки сторонами договору відступлення права вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 на підтвердження факту передачі прав вимоги узгоджено складання саме реєстру боржників, а не будь-якого іншого документу. Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.10.2023 по справі № 905/306/17, від 21.07.2021 по справі № 334/6972/17, від 29.06.2021 по справі № 753/20537/18). Отже, позивач не надав доказів щодо набуття ним права вимоги за кредитним договором № 01, укладеним 30.12.2017 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 . Тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача, за довіреністю у справі - ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, 21.10.2024 подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача, адвокат Нестройний Олександр Григорович, у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 14.11.2024 подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без участі відповідача та його представника, проти позову заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та у поясненні.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Судом встановлено, що 30.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до АТ «ПУМБ», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим власноручно підписав заяву №01 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 12), в якій просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні на його ім?я, надати кредитну картку № НОМЕР_2 та встановити на його поточний рахунок кредитний ліміт у сумі 1000,00 грн, з розрахунковим числом - 30 число місяця.

Заява №01 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб містить детальну інформацію щодо особи - ОСОБА_1 , зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, адресу реєстрації, номер мобільного телефону.

Положеннями заяви №01 від 30.12.2017 визначено, що підписанням цієї заяви клієнт ОСОБА_1 беззастережно підтверджує та приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» (pumb.ua) в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї Заяви підтверджує згоду на укладення Договору страхування.

Таким чином, на підставі заяви №01 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.12.2017 відповідачу ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок в гривні № НОМЕР_1 та останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 1000,00 грн, який 20.11.2019 був збільшений до 26400,00 грн, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту (а.с. 74), випискою по особовому рахунку відповідача (а.с. 91-103), де чітко відображено розмір коштів, які він використовував, здійснював покупки в різноманітних магазинах.

Таким чином, відповідач підписуючи заяву №01 від 30.12.2017, користуючись кредитними коштами, висловив свою згоду з формою договору та його умовами, вказаний кредитний договір між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому, саме з 30.12.2017 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту, що не заперечується відповідачем у справі.

Також, позивачем на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем та наявності у нього заборгованості за вказаним договором долучено до позову Публічну пропозицію АТ «ПУМБ», Умови надання кредитних карток, паспорт споживчого кредиту та розрахунок заборгованості за вказаним договором (а.с. 13-29, 30-73, 75-79, 172).

Позивач зазначає, що кредитний договір було укладено шляхом підписання позичальником заяви № 01 від 30.12.2017 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, де визначено основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, з умовами якого відповідач погодився, про що свідчить наявність його власноручного підпису на відповідній заяві. У тексті наведеної заяви зазначено, що її підписанням позичальник беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, яка розмішена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладання Договору страхування на зазначених умовах.

З наданого позивачем розрахунку (а.с. 75-79), вбачається, що заборгованість відповідача за договором № 01 від 30.12.2017 станом на 07.05.2024 становить 48381,80 грн, яка складається із: заборгованості по сумі кредиту 29612,66 грн; заборгованості за відсотками 18769,14 грн, заборгованості за комісією 0,00 грн, та в обґрунтування вимог щодо стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором посилався на Публічну пропозицію АТ «ПУМБ», яка опублікована на сайті банку та долучена до позовної заяви, де зазначено, що клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

Представник відповідача, адвокат Нестройний Олександр Григорович, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що позивач не надав доказів того, що ОСОБА_1 підписав додану до позовної заяви Публічну пропозицію АТ «ПУМБ», в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання ОСОБА_1 в електронному чи друкованому вигляді Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», адже цей документ викладений на 60 аркушах, і щоб з ним ознайомитись, необхідний значний час. Водночас, в Заяві №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаній відповідачем, не зазначені ані процентна ставка за користування кредитними коштами, ані строк надання банківських послуг, ані виду платіжної карти, ані будь-які інші умови надання банківських послуг, про які йдеться у Публічної пропозиції АТ «ПУМБ». За таких обставин та за відсутності належних підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві умови комплексного обслуговування в АТ «ПУМБ», враховуючи відсутність в Заяві № 01 домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом, надана позивачем Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. До того ж, додана позивачем до позову Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» не підписана відповідачем та з огляду на її мінливий характер, не може вважатися складовою кредитного договору. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс19.

Суд враховує твердження представника відповідача, виходячи з наступного.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Однак, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, в даному випадку АТ «ПУМБ».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, судом встановлено, що заява №01 від 30.12.2017, на підставі якої ОСОБА_1 отримав грошові кошти, не містить розміру процентної ставки за користування кредитом, не зазначені умови щодо сплати пені та комісії, тобто сторони в розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів, пені та комісії.

Крім того, у матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем в електронному чи друкованому вигляді Публічної пропозицію АТ «ПУМБ».

Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» розумів відповідач та ознайомився і погодився із нею, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати простроченої заборгованості, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надана позивачем Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Встановлено, що надана позивачем Публічна пропозиція АТ «ПУМБ», Умови надання кредитних карток, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.12.2017 шляхом підписання заяви№01 від 30.12.2017.

Також, слід зазначити, що Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» повинна містити підпис позичальника (відповідача), та саме з цього моменту такі умови публічної пропозиції є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Саме така позиція висловлена в правових висновках, у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де Велика Палата, зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як складову частину спірного кредитного договору, укладеного між сторонами 06 лютого 2014 року, шляхом підписання заяви-анкети, в частині права банку здійснювати нарахування процентів.

Також, слід зазначити, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки спір у даній справі виник з подібних правовідносин, що розглядались у справі №342/180/17 за результатами розгляду якої з метою формування єдиної правозастосовної практики Великою Палатою Верховного Суду надано правовий висновок, який в свою чергу, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України суд повинен враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція, щодо застосування вказаної позиції Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 щодо даних правовідносин, викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі у справі № 697/302/20.

Водночас, судом встановлено, що 30.12.2017 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 172), яким передбачено фіксовану процентну ставку - 49% річних, тип кредиту кредитна лінія, сума кредиту 1000,00 грн, мета отримання кредиту на споживчі цілі, в тому числі для оплати за договором страхування, строк кредитування 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої сторони, спосіб надання кредиту шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту та картковому рахунку з дня прийняття рішення банком.

Отже, встановлено, що відповідач підписав паспорт споживного кредиту, у якому відображено інформацію, зокрема, щодо річної процентної ставки.

Представник відповідача, адвокат Нестройний Олександр Григорович, заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не може бути належним доказом заборгованості, оскільки з нього незрозуміло, який відсоток нараховується, з якої суми боргу та навіть незрозуміло за який період. До того ж, з Виписки по розрахунковому рахунку відповідача вбачається, що одні й ті самі суми значаться і в графі «дебет» (прихід) і в графі «кредит» (витрати). Умовами Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» Банку надано право самостійно збільшувати кредитний ліміт та використовувати його для погашення заборгованості по відсотках, можна дійти висновку, що суми, вказані у графі «кредит» повністю або частково погашаються сумами з графи «дебет», зокрема, й за рахунок кредитного ліміту. Отже заборгованості по відсотках взагалі не має бути, адже відсотки погашені, а після 30.12.2020 нарахування відсотків взагалі мало б припинитись, оскільки закінчився строк дії платіжної картки. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12, від 04.02.2020 року по справі № 912/1120/16, від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16. Таким чином, строком кредитування є строк, на який надано кредит, і зі спливом цього строку, - припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом. Тож, оскільки строк дії платіжної картки закінчився 30.12.2020, внаслідок чого ОСОБА_1 не міг користуватися кредитом, - вважаю, що нарахування відсотків після 30.12.2020 є неправомірним. Також, з доданої до позовної заяви довідки про збільшення кредитного ліміту вбачається, що кредитний ліміт по карті ОСОБА_1 становить 26 400,00 грн, разом з тим, обчислена позивачем заборгованість за сумою кредиту становить 29 612,66 грн, тобто на 3 212,66 грн більше, ніж кредитний ліміт.

Суд критично оцінює зазначене твердження виходячи з наступного.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №01 від 30.12.2017 (а.с. 75-79), вбачається, що кредитна заборгованість ОСОБА_1 станом на 07.05.2024 (момент відступлення права вимоги) становить 48381,80 грн, яка складається із: заборгованості по сумі кредиту 29612,66 грн; заборгованості за відсотками 18769,14 грн, заборгованості за комісією 0,00 грн, що також підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 30.12.2017 по 07.05.2024 (а.с. 80-103).

Суд вважає, що наданий позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості, враховуючи, що позивачем надані докази отримання кредитних коштів, а заперечуючи заявлений позивачем розмір заборгованості відповідач свого розрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу за кредитним договором до суду не надав.

Також, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачується щомісяця до дня повернення позики.

Ч. 1-3 ст.1056-1 ЦК України, передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованої або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно із ч.1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.

Тобто, твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contraproferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiuntur contrapro ferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року № 723/304/16-ц стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Отже, за договорами кредиту та позики проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні процентної ставки.

Так, відповідно до паспорту споживчого кредиту кредит надається загальним строком на 12 місяців та зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої сторони.

Як зазначено вище у рішенні, 30.12.2017 ОСОБА_1 підписав кредитний договір №01 від 30.12.2017, яким передбачено сплату відсотків у розмірі 49,0% річних, але відповідач належних, достатніх доказів наявності заперечень щодо продовження строку кредиту до суду не надав.

В ході розгляду справи встановлено, що сума заборгованості по відсотках нарахована в межах строку дії договору з 30.12.2017 по 30.05.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком, а тому, твердження відповідача про нарахування позивачем процентів поза межами строку дії договору не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ураховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідач з умовами договору №01 від 30.12.2017 був ознайомлений, підписав кредитний договір, однак умови договору порушив.

Представник відповідача, адвокат Нестройний Олександр Григорович, заперечуючи проти позову, зазначає, що надані позивачем Акт приймання-передачі документів та Реєстр боржників № до Договору відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 08.05.2024 є неналежними доказами переходу до нього права вимоги за кредитним договором № 01, укладеним 30.12.2017 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , не відповідають умовам Договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024, не містять підписів сторін, а тому можуть бути змінені (заповнені) в односторонньому порядку. Зазначає, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Але, позивач не надав доказів щодо набуття ним права вимоги за кредитним договором № 01, укладеним 30.12.2017 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 .

Суд враховує зазначені доводи представника відповідача, виходячи з наступного.

Так, 08.05.2024 між АТ «ПУМБ» та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАКО`укладено договір відступлення прав вимоги (цесі) №1, який підписаний електронними підписами сторін (а.с. 108-113), згідно якого Цедент зобов`язується передати (відступити) Цесіонарію в повному обсязі Права вимоги за Кредитними угодами, зазначеними у підписаному Сторонами Реєстрі Боржників, а Цесіонарій зобов`язується прийняти та оплатити Права вимоги за вказаними Кредитними угодами в порядку та розмірі, передбаченому Договором.

У п. 2.2. передбачено, що права вимоги переходять Цесіонарію у власність в повному обсязі відповідно до п. 4.1 Договору. Права вимоги переходять Цесіонарію в обсязі, визначеному цим Договором та Додатком №2 до нього, безвідклично та без можливості зворотного відступлення на користь Цедента (без регресу). Цедент не приймає на себе і не несе зобов`язань зі зворотного набуття/викупу у Цесіонарія Прав вимоги, не задоволених Боржниками.

Згідно п. 4.1 Договору права вимоги за Реєстром Боржників вважаються відступленими у день надходження оплати Прав вимоги в повному обсязі на рахунок Цедента, вказаний у п. 3.2 Договору, за ціною, визначеною п. 3.1 Договору. Цедент після надходження на його рахунок коштів в сумі, зазначеній в п.3.1 Договору, передає Цесіонарію Реєстр Боржників.

16.07.2024 р. між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАКО» та ТОВ «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ`укладено договір факторингу № 2, який підписаний електронними підписами сторін (а.с. 114-122), відповідно до якого Клієнт зобов`язується передати (відступити) Фактору в повному обсязі Права вимоги за Кредитними угодами, зазначеними у підписаному Сторонами Реєстрі Боржників, а Фактор зобов`язується прийняти та оплатити Права вимоги за вказаними Кредитними угодами в порядку та розмірі, передбаченому Договором. Права вимоги, що відступаються є ідентичними за обсягом тим правам вимоги, які були набуті Первісним кредитором на підставі договору відступлення прав вимого (цесії) № 1 від 08.05.2024, укладеним з АТ «ПУМБ».

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19).

З витягу з реєстру боржників до Договору Факторингу № 2 від 16.07.2024 (а.с. 123) вбачається, що до переліку входить кредитний договір № 01 від 30.12.2017, позичальником за яким є ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» набуло право грошової вимоги за кредитним договором №01 від 30.12.2017 на суму 48381,80 грн., з яких: 29612,66 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18769,14 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за комісіями.

З копії платіжної інструкції №1 від 17.07.2024 (а.с. 124), вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило плату згідно п. 3.1 Договору Факторингу № 2 від 16.07.2024 у сумі 1585266,65 грн.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Ч. 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Так, на підтвердження переходу права грошової вимоги від АТ «ПУМБ» до ТОВ «ФК «ФІНАКО» позивач надав акт приймання-передачі документів за Договором відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 та Реєстр боржників №__ до Договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 (а.с. 111, 112).

Однак, у вказаних документах не зазначено будь-якої інформації щодо відповідача, зазначені документи не містить реквізитів, які повинні бути відображені в оригіналі документу, зокрема, відсутні підписи, як Фактора та Клієнта та відтиски печаток, що суперечить умовам договору факторингу та є додатками у вигляді бланків без зазначень необхідної інформації, а тому є недопустимими доказами, оскільки їх зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу.

Крім того, позивачем не надано суду доказів (реєстру боржників, доказів оплати за договором відступлення права вимоги (цесії)) на підтвердження того, що ТОВ «ФК «Фінако» набуло право вимоги за договорами укладеними між первісним кредитором АТ «Перший Український міжнародний Банк» та ОСОБА_1 .

Надане так зване повідомлення про відступлення права вимоги (а.с. 107), із зазначенням, що дану обставину засвідчує представник АТ «ПУМБ», доказом переходу права вимоги не являється, оскільки сторонами договору відступлення права вимоги (цесїї) № 1 від 08.05.2024 на підтвердження факту передачі прав вимоги узгоджено складання саме реєстру боржників, а не будь-якого іншого документу, та вказане повідомлення не містить підпису уповноваженого представника банку, не містить дати складання цього документу. Позивачем не надано доказів і того, що вказані документи підписані за допомогою електронного цифрового підпису представника банку та відповідають вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Аналогічні правові висновки були викладені у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012.

Отже, із умов договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 та Договору факторингу № 2 від 16.07.2024 вбачається, що сторони погодили умови переходу права вимоги від Клієнта до Фактора, проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо набуття права грошової вимоги за зобов`язанням ОСОБА_1 за кредитним договором № 01 від 30.12.2017.

Тому, суд дійшов висновку, що такі договори факторингу є недопустимими доказами у справі, отже відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» заборгованості.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог, слід зазначити наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України ).

Відповідно до норми ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача, обґрунтовуючи заяву про застосування строку позовної давності зазначає, що останній раз ОСОБА_1 користувався кредитною картою 03.03.2020 та, оскільки кредитні кошти отримувались частинами, то строк позовної давності необхідно обчислювати та застосовувати до кожної окремої суми. Разом з тим, 30.12.2020 закінчився строк дії платіжної картки, і нову платіжну карту ОСОБА_1 не отримував. Тому, вважає, що строк виконання настав саме 30.12.2020, коли закінчився строк дії кредитного договору, і 31.12.2020 позивачу достеменно стало відомо про прострочення відповідача, але позивач звернувся до суду з даним позовом лише 14.10.2024.

Однак, посилання відповідача на строк дії картки -30.12.2020 не заслуговують на увагу, оскільки як зазначалося вище перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права.

Водночас, згідно п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами внесеними постановою КМУ від 19.08.2022 №928) встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Таким чином, враховуючи вказані обставини, позовна давність (три роки) на момент звернення з позовом до суду не сплинула і тривала щонайменше аж до закінчення дії карантину в Україні.

Також, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан, який діє і на даний час.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, позовна давність (три роки) на даний час не сплинула і буде тривати щонайменше аж до закінчення дії воєнного стану в Україні.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 11, 205, 207, 256, 257, 258, 261, 267, 513, 516, 526, 598, 599, 610, 611, 612, 626-629, 631, 634, 638, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 4, 12, 76 81, 141, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволені позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ»» (, місцезнаходження: вулиця Іоанна Павла II, будинок 4/6, місто Київ, 01042) до ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.11.2024.

Суддя: О. В. Бондаренко