Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/7236/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_3 . Відповідачка є його дружиною, та бабусею відповідача.

Спадкодавець залишив заповіт, яким все своє майно заповідав позивачу, його онуку. Заповіт посвідчено 23.09.2015 секретарем Пушкінської сільської ради Виноградівського району.

Позивач прийняв спадщину за заповітом, звернувся із заявою про її прийняття до Виноградівської державної нотаріальної контори, заведено Спадкову справу №60273602, 64/2017, дата заведення 21.02.2017.

До складу спадщини, що відкрилася на день смерті діда відповідача ввійшло наступне майно:

-земельна ділянка площею 1,58 га., розташована на території Перехрестівської сільської ради із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала на праві власності ОСОБА_4 , що посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю І-ЗК №038852.

Дід позивача набув цю земельну ділянку у власність шляхом успадкування після смерті свого сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Йому видано Свідоцтво про право на спадщину за законом 09.04.2008 року.

Державний нотаріус надала позивачу письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті діда, мотивуючи це тим, що правовстановлюючий документ на майно не представлено.

Відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно у складі спадщини, а також відмова нотаріуса є перешкодою у оформленні спадщини у нотаріальному порядку.

Відповідачці відомо про відкриття спадщини, про її склад, про те, що позивач прийняв спадщину та має намір її оформити в цілому. Відповідачка не бажає приймати у спадщину вказану земельну ділянку, та бажає, щоб її успадкував позивач.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, (ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України - далі ЦК).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК).

За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Для подальшого утримання та збереження майна необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, не існує.

У судове засідання позивач не з`явився, однак у прохальній частині позову просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідача до суду подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Вимоги позову визнає.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України не обов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

У судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 14.10.2016 року (а.с.10).

Спадкодавець залишив заповіт, яким все своє майно заповідав позивачу. Заповіт посвідчено 23.09.2015 секретарем Пушкінської сільської ради Виноградівського району (а.с.9).

Позивач прийняв спадщину за заповітом, звернувся із заявою про її прийняття до Виноградівської державної нотаріальної контори, заведено Спадкову справу №60273602, 64/2017, дата заведення 21.02.2017 (а.с.14).

До складу спадщини, що відкрилася на день смерті діда відповідача ввійшло наступне майно:

- земельна ділянка площею 1,58 га., розташована на території Перехрестівської сільської ради із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала на праві власності ОСОБА_4 , що посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю І-ЗК №038852 (а.с.12-12 зв.).

Дід позивача набув цю земельну ділянку у власність шляхом успадкування після смерті свого сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Йому видано Свідоцтво про право на спадщину за законом 09.04.2008 року (а.с.11).

Державний нотаріус надала позивачу письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті діда, мотивуючи це тим, що правовстановлюючий документ на майно не представлено (а.с.20).

Відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно у складі спадщини, а також відмова нотаріуса є перешкодою у оформленні спадщини у нотаріальному порядку.

Позивач спадщину прийняв в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки проживав із спадкодавцем (а.с.16).

Відповідач із заявою про прийняття спадщини не зверталася, претензій до спадкового майна не ставить.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Судом встановлено, що в користь позивача ОСОБА_1 спадкодавцем ОСОБА_3 складено заповіт, згідно якого заповів все належне їй майно. Спадкоємець спадщину прийняв, оскільки на час смерті спадкодавця проживали разом. Належність спадкодавцю спадкового майна підтверджено належними та допустимими доказами. Інші спадкоємці претензій до спадкування не мають.

Приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв, позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , набуте в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 право власності на майно:

- земельну ділянку площею 1,58 га, розташовану на території Перехрестівської сільської ради із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2008, виданого Державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ГоловуючийВ. В. Леньо