Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2024 Справа №607/8639/24 Провадження №2/607/2215/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоберезовицької селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Великоберезовицької селищної ради про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_1 є колишнім колгоспним двором, членами якого були шість чоловік, в тому числі і її мати ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її матір ОСОБА_2 померла та після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на 1/6 частки вказаного житловий будинок. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось. Позивач спадщину прийняла, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , нотаріусом їй було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві.

Таким чином, позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.04.2024 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.05.2024 витребувано у Тернопільської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 156/2022 заведеної після смерті ОСОБА_2

14.06.2024 судом зареєстровано копію матеріалів спадкової справи № 156/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 наданої Тернопільською районною державною нотаріальною конторою на запит суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Грицак А.М. не з`явились, однак адвокат Грицак А.М., подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача Великоберезовицької селищної ради в судове засідання не з`явився, попередньо звернувшись до суду із заявою, у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази по справі та витребувану судом копію спадкової справи № 156/2022заведену після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області та її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 29.07.1967 Великолуцькою сільською радою Тернопільського райбюро ЗАГС Тернопільської області.

28.11.1987 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , у зв`язку із чим змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданим 28.11.1987 Великолуцькою сільською радою Тернопільського райбюро ЗАГС.

Відповідно до довідки виданої № 61 від 14.02.2023 виданої Великолуцьким старостинським округом Великоберезовицької селищної ради, будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 станом на 01.07.1990 колгоспний двір, членами якого були: голова двору ОСОБА_2 , 1937 року народження; дочка ОСОБА_1 , 1967 року народження, зять ОСОБА_5 , 1964 року народження; внук ОСОБА_7 , 1988 року народження; син ОСОБА_8 , 1965 року народження; син ОСОБА_9 , 1962 року народження.

Згідно Інформаційної довідки №239 про технічний стан нерухомого майна від 21.04.2022 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро, будинковолодіння АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Ворота «2», хвіртка «3» - знесено.

Також, згідно з Інформаційної довідки №243 від 21.04.2022 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок видане Тернопільською районною радою 16.11.1990 на підставі рішення виконкому № 209 від 30.10.1990 та записано в реєстровій книзі № 3 за реєстровим № 270.

23.03.2015 секретарем Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_10 посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №28 заповіт згідно якого ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе її майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право заповідає ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 01.12.2021 Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області.

Згідно довідки № 128 від 15.04.2024 виданої Великолуцьким старостинським округом Великоберезовицької селищної ради, на час смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 разом з померлою проживали і були зареєстровані та проживають по даний час: дочка ОСОБА_1 , 1967 року народження, зять ОСОБА_5 , 1964 року народження; внук ОСОБА_7 , 1988 року народження; внука - ОСОБА_11 , 1993 року народження, правнука ОСОБА_12 , 2018 року народження, син ОСОБА_8 , 1965 року народження.

ОСОБА_1 подала до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву, у якій вказала, що приймає спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та яка залишила на її ім`я заповіт, посвідчений Великолуцькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 23.03.2015 за реєстровим № 28.

Також, 12.04.2024 ОСОБА_1 звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою за № 368, у якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадщину, яка залишилась після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л.Г. №782/02-31 від 12.04.2024, відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з підстав відсутності правовстановлюючого документа та державної реєстрації на вказаний житловий будинок. Інших спадкоємців за вищевказаним заповітом, а також тих, які мають права на обов`язкову частку у спадщині немає.

Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який виготовлений 21.04.2022 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_1 , житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , побудований у 1964 році та має загальну площу 109,2 кв.м, житлова площа 63,9 кв.м.

Як роз`яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990.

Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК У PCP 1963 в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Враховуючи вищенаведене житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 належав кожному члену колгоспного двору: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 по 1/6 частці.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01.07.1990. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відтак, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина в тому числі і на належну їй 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу вимог ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 склала заповіт, яким усе її майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право заповіла ОСОБА_1 .

Статтею 1218 ЦК України встановлено, щодо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як така що постійно проживала із спадкодавцем на момент смерті, а також шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18.

Так само у листі Вищого господарського суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що до 2004 року нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

У п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30.12.2004) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Згідно з п. 84 постанови документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.09.1992.

Також відповідно до п. 42 вказаного вище Порядку документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Системний аналіз зазначених вище положень свідчить про те, що до 05.08.1992 законодавець не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами з державною реєстрацією такого права. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності, а правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні.

Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна і містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

21.04.2022 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого останній побудований у 1964 році, а відтак у відповідності до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна цей будинок не є самочинним будівництвом і не потребує введення в експлуатацію.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Таким чином судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , прийняла спадщину після смерті останньої, однак позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно, зокрема частку житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстанолючих документів виданих на ім`я спадкодавця та державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок.

Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд дійшов висновку, що спадкові права позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця майна померлого члену колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею права власності на1/6 частку житлового будинку загальною площею 109,2 кв.м, житловою площею 63,9 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 81, 200, 247, 259, 265-268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Великоберезовицької селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку загальною площею 109,2 кв.м, житловою площею 63,9 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Велика Лука Тернопільського району Тернопільської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 08.07.2024.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Великоберезовицька селищна рада, , адреса місця знаходження вул. Степана Бандери, 26 смт. Велика Березовиця, Тернопільський район, Тернопільська область, 47724.

Головуючий суддяН. Р. Кунець